Ухвала
Іменем України

16 березня 2021 року
м. Київ
Справа № 379/167/20
Провадження № 51-1320 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Богуславського районного суду Київської області від 24 липня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року щодо 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Богуславський районний суд Київської області вироком від 24 липня 2020 року визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочинів та призначив йому покарання:
-  за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік;
-  за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
-  за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
-  за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно з вироком, 01 жовтня 2019 року ОСОБА_5 , приблизно об 11.00 год., з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне заволодіння чужим майном, керуючись корисливим мотивом, збивши сокирою навісний замок вхідних дверей, проник до будинку по  АДРЕСА_2 , звідки викрав металеві вироби, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 665,01 грн.
Він же, 03 жовтня 2019 року, приблизно о 12.00 год., керуючись корисливим мотивом, повторно, збивши сокирою навісний замок вхідних дверей, проник до сараю по  АДРЕСА_2 , звідки викрав чавунний казанок, спричинивши потерпілій  ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 387,5 грн.
Крім цього, ОСОБА_5 13 жовтня 2019 року, приблизно о 22.00 год., незаконно проник до житлового будинку, що по АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_7 , в якому останній заборонив ОСОБА_5 проживати з 03 жовтня 2019 року, де ліг спати, тим самим вчинив незаконне проникнення до житла ОСОБА_7 .
Крім цього, на початку грудня 2019 року ОСОБА_5 в період часу з 10 до 12 год. поблизу одного з гаражів по АДРЕСА_3 , повторно, таємно викрав металеві вироби потерпілого ОСОБА_8 , спричинивши йому майнову шкоду на загальну суму 497,45 грн. 
Він же в середині грудня 2019 року в період часу з 11 до 12 год., перелізши через паркан, проник на територію складу, що по АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , звідки повторно, таємно викрав металеві труби, що належали ФОП « ОСОБА_9 », спричинивши ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 982,49 грн.
Крім цього, 19 грудня 2019 року ОСОБА_5 на автобусній зупинці по вулиці Центральній в с. Лук`янівка Таращанського району Київської області знайшов поліетиленовий пакет, у якому містився наркотичний засіб, обіг якого заборонено, – канабіс, масою в перерахунку на висушену речовину 5,93г, який він помістив до кишені куртки. Таким чином ОСОБА_5 придбав та зберігав наркотичний засіб без мети збуту для власного вживання. 19 грудня 2019 року о 18.59 год. ОСОБА_5 було зупинено працівниками поліції і у ході проведення його огляду виявлено та вилучено наркотичний засіб, обіг якого заборонено, – канабіс.
Також 21 грудня 2019 року, приблизно о 10.00 год., ОСОБА_5 незаконно проник до житлового будинку, що по АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_7 , та в якому останній заборонив ОСОБА_5 проживати з 03 жовтня 2019 року, де перебував до 12.00 год., тим самим вчинив незаконне проникнення до житла ОСОБА_7 .
Крім цього, 23 грудня 2019 року, приблизно о 10.00 год., ОСОБА_5 , розбивши вікно, проник до будинку по АДРЕСА_6 , звідки повторно, таємно викрав телевізор, телевізійний тюнер, блок живлення та металеві вироби, спричинивши потерпілій  ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 3479,56 грн.
Київський апеляційний суд ухвалою від 08 грудня 2020 року апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення, а вирок Богуславського районного суду Київської області від 24 липня 2020 року щодо ОСОБА_5 – без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
За змістом касаційної скарги захисник, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить оскаржувані судові рішення змінити, пом`якшити ОСОБА_5 призначене покарання за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, визначити остаточне покарання за ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Захисник вважає, що суд першої інстанції не умотивував вирок в частині призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а також щодо неможливості звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо доведеності винуватості  ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих злочинів та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Стосовно доводів захисника щодо суворості призначеного засудженому покарання та можливості звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі положень ст. 75 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Частиною 2 ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також визначити можливість виправлення засудженого без відбування покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України.
Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_5  покарання, а також щодо неможливості звільнення його від відбування покарання з випробуванням, ґрунтується на наведених вимогах закону. 
Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, вирішуючи питання про вид та розмір призначеного ОСОБА_5 покарання, суди врахували ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу засудженого, який за місцем реєстрації та проживання характеризується негативно, схильний до правопорушень, постійно вживає алкогольні напої. За відсутності обтяжуючих покарання обставин, суд визнав пом`якшуючими обставинами щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Крім цього, судами було враховано досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_5 та ризик небезпеки його для суспільства оцінюється як високий. 
Також суд вказав, що з 03 жовтня 2019 року ОСОБА_5 перевірявся на причетність до викрадення майна ОСОБА_6 ,19 грудня 2019 року затримувався працівниками поліції з наркотичною речовиною, проте продовжував вчиняти кримінальні правопорушення, припинивши їх тільки після затримання та обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. 
Враховуючи вказані обставини, суди дійшли обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання в межах санкційч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, визначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. 
При цьому суд першої інстанції обґрунтовано вказав на відсутність підстав для звільнення засудженого від відбування призначеного покарання на підставі положень ст. 75 КК України, оскільки його виправлення, враховуючи вищевказані обставини, можливе лише за умови його ізоляції від суспільства, з чим погоджується й колегія суддів Верховного Суду. 
З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України.
Київський апеляційний суд, перевіривши подану апеляційну скаргу захисника, ухвалою від 08 грудня 2020 року також обґрунтовано залишив рішення місцевого суду щодо ОСОБА_5 без змін. Ухвала апеляційного відповідає вимогам  ст. 419 КПК України.
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції, залишений без змін апеляційним судом, у частині визначення виду й розміру призначеного ОСОБА_5  покарання відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, а доводи захисника про доцільність застосування до засудженого положень ст. 75 КК України є необґрунтованими. 
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Богуславського районного суду Київської області від 24 липня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                 ОСОБА_3