ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1384/21 Справа № 203/2373/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
         головуючого судді Єлізаренко І.А.,
         суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,
         за участю секретаря Заворотного К.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року у справі позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Українська залізниця” про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ “Українська залізниця” про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що згідно наказу №2742/ОС від 17 листопада 2017 року його було призначено на посаду головного фахівця з безпеки філії «Центр транспортної логістики» ПАТ “Укрзалізниця” на умовах безстрокового трудового договору. Наказом від 22 листопада 2017 року № 2775/ОС на нього було покладено виконання обов`язків заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії “Придніпровська Залізниця” ПАТ “Укрзалізниця”. Наказом №417/ОС від 01 березня 2018 року його було переведено з посади головного фахівця з безпеки у філії “Центра транспортної логістики” управління економічної безпеки Департаменту безпеки “Укрзалізниця” на посаду заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії “Придніпровська Залізниця” ПАТ “Укрзалізниця” на умовах строкового трудового договору строком на один рік. На вимогу відповідача 01 березня 2018 року він підписав трудовий договір № 293, строк дії якого з 01 березня 2018 року по 28 лютого 2019 року. У подальшому, 01 березня 2019 року, на вимогу відповідача він підписав трудовий договір № 51-2019, згідно якого строк дії договору був встановлений з 04 березня 2019 року по 03 червня 2019 року. На вимогу відповідача 03 червня 2019 року він підписав трудовий договір № 117-2019 строком дії з 05 червня 2019 року по 04 червня 2020 року. Всі вказані договори за своїм змістом були ідентичними, його посадові обов`язки залишались незмінними. На його думку, трудові відносини між ним та відповідачем мали б носити безстроковий характер, оскільки жодних передбачених законодавством підстав для укладання саме строкового трудового договору не було. Наказом АТ “Укрзалізниця”  від 04 червня 2020 року №966/ос його було звільнено з посади заступника директора районної філії з безпеки регіональної філії “Придніпровська Залізниця” АТ “Укрзалізниця”  у зв`язку із закінченням строку договору. Вважає, що дане звільнення є незаконним, оскільки він здійснював трудову діяльність на підставі безстрокового договору, чинне законодавство не передбачало підстав для зміни умов трудового договору в частині строковості та обов`язковість укладення з ним контракту, укладення трудового договору на визначений строк за відсутності передбачених чинним законодавством умов є підставою для його недійсності на підставі ст. 9 КЗпП України без необхідності заявляти окремі позовні вимоги у цій частині. Також зауважив, що він жодним чином не виявляв бажання укладати саме строковий трудовий договір та припиняти в подальшому трудові відносини, зазначав, що трудові договори, переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. У зв`язку з наведеним, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення від 04 червня 2020 року № 966/ос; поновити його на роботі на посаді заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії “Придніпровська Залізниця” АТ “Укрзалізниця”;  стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 73 375 грн. 22 коп. 
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ “Українська залізниця” про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1   просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ “Українська залізниця” просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, наказом ПАТ “Укрзалізниця” у № 2742/ОС від 17 листопада 2017 року позивача ОСОБА_1 було призначено на посаду головного фахівця з безпеки у філії «Центр транспортної логістики» ПАТ “Укрзалізниця” на умовах безстрокового трудового договору з випробувальним строком до 19 лютого 2018 року (т. 1 а.с 15).
Наказом відповідача № 2775/ОС від 22 листопада 2017 року на позивача було покладено виконання обов`язків заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії “Придніпровська Залізниця” ПАТ “Укрзалізниця” з 21 листопада 2017 року (т. 1 а.с. 16).
22 лютого 2018 року позивач звернувся до виконувача обов`язків голови правління ПАТ “Укрзалізниця” із заявою про призначення його на посаду заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії “Придніпровська Залізниця” ПАТ “Укрзалізниця” на умовах трудового договору строком на один рік за обставинами особистого характеру, за переведенням (т. 1 а.с. 88).
Наказом № 417/ОС від 01 березня 2018 року позивача було переведено з посади головного фахівця з безпеки у філії «Центра транспортної логістики» управління економічної безпеки Департаменту безпеки “Укрзалізниця” на посаду заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії “Придніпровська Залізниця” ПАТ “Укрзалізниця” на умовах строкового трудового договору строком на один рік (т. 1 а.с. 89).
01 березня 2018 року сторони уклали трудовий договір № 293, в якому зазначено, що цей договір є строковим трудовим договором (п. 1.1. договору), на підставі цього договору продовжуються трудові відносини між роботодавцем та працівником (п. 1.2. договору), строк дії цього договору встановлений за погодженням сторін з 01 березня 2018 року по 28 лютого 2019 року включно (п. 7.1. договору). Згідно п. 6.2.2. договору його дія припиняється у зв`язку із закінченням дії відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України (т. 1 а.с. а.с. 90 – 95).
28 лютого 2019 року згідно наказу № 410/ос позивача було звільнено з посади заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії “Придніпровська Залізниця” АТ “Укрзалізниця” у звязку із закінченням строку трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України (т. 1 а.с. 96).
01 березня 2019 року позивач звернувся до голови правління АТ “Укрзалізниця” із заявою про призначення його на посаду заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії “Придніпровська Залізниця” АТ “Укрзалізниця” на умовах трудового договору строком з 04 березня 2019 року по 03 червня 2019 року за обставинами особистого характеру (т. 1 а.с. 97).
Наказом № 434/ОС від 01 березня 2019 року позивача було призначено на посаду заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії “Придніпровська Залізниця” АТ “Укрзалізниця”  на умовах строкового трудового договору строком на три місяці (т. 1 а.с. 98).
01 березня 2019 року між позивачем та відповідачем укладено трудовий договір №51-2019, в якому зазначено, що цей договір є строковим трудовим договором (п. 1.1. договору), на підставі цього договору продовжуються трудові відносини між роботодавцем та працівником (п. 1.2. договору), строк дії цього договору встановлений за погодженням сторін з 04 березня 2018 року по 03 червня 2019 року включно (п. 7.1. договору). Згідно п. 6.2.2. договору його дія припиняється у зв`язку із закінченням дії відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України (т. 1 а.с. а.с. 99 – 104).
29 травня 2019 року згідно наказу № 1123/ос позивача було звільнено з посади заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії “Придніпровська Залізниця” АТ “Укрзалізниця”  по закінченню строку трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України (т. 1 а.с. 105).
03 червня 2019 року позивач звернувся до голови правління АТ “Укрзалізниця” із заявою про призначення його на посаду заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії “Придніпровська Залізниця” АТ “Укрзалізниця”  на умовах трудового договору строком з 05 червня 2019 року по 04 червня 2020 року за обставинами особистого характеру (т. 1 а.с. 106).
Наказом № 1158/ОС від 01 березня 2019 року позивача було призначено на посаду заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії “Придніпровська Залізниця” АТ “Укрзалізниця”  на умовах строкового трудового договору строком на один рік з 05 червня 2019 року (т. 1 а.с. 107).
03 червня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено трудовий договір № 117-2019, в якому зазначено, що цей договір є строковим трудовим договором (п. 1.1. договору), на підставі цього договору продовжуються трудові відносини між роботодавцем та працівником (п. 1.2. договору), строк дії цього договору встановлений за погодженням сторін з 05 червня 2019 року по 04 червня 2020 року включно (п. 7.1. договору). Згідно п. 6.2.2. договору його дія припиняється у зв`язку із закінченням дії відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України (т. 1 а.с. 108 – 113). 
30 березня 2020 року до вказаного трудового договору було укладено додаткову угоду № 1, якою було уточнено умови праці позивача (т. 1 а.с 114).
Наказом № 966/ос від 04 червня 2020 року позивача було звільнено з посади заступника директора регіональної філії з безпеки регіональної філії “Придніпровська Залізниця” АТ “Укрзалізниця” у зв`язку із закінченням строку трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України (т. 1 а.с. 115).
З указаним наказом позивач був ознайомлений 04 червня 2020 року, що підтверджується відповідним підписом позивача(т. 1 а.с. 115).
Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.
Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.
У вказаній нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк. А саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку з закінченням строку.
Контракт, у якому передбачено термін дії, який неодноразово переукладався, не вважається таким, що укладений на невизначений строк, оскільки за два місяці до закінчення строку дії контракту за згодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк.
Відповідно до частини другої статті 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23 цього Кодексу.
Разом із цим якщо сторони при переукладенні контракту серед підстав його розірвання вказали закінчення строку, враховуючи, що працівник належним чином інформований про умови укладеного договору, контракт розглядається як встановлене законом виключення з правила частини другої статті 39-1 КЗпП України.
Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії.
Отже, термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 638/10716/19-ц.
Встановлено, між сторонами неодноразово укладалися строкові трудові договори, які в подальшому переукладалися. 
У Трудовому договорі від 03 червня 2019 року № 117-2019, укладеного між позивачем та відповідачем, зазначено, що цей договір є строковим трудовим договором (п. 1.1. договору), на підставі цього договору продовжуються трудові відносини між роботодавцем та працівником (п. 1.2. договору), строк дії цього договору встановлений за погодженням сторін з 05 червня 2019 року по 04 червня 2020 року включно (п. 7.1. договору). Згідно п. 6.2.2. договору його дія припиняється у зв`язку із закінченням дії відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України.
Вказаний трудовий договір був оформлений відповідно до положень трудового законодавства, а саме статей 21–24 КзпП України.
Таким чином, підписання ОСОБА_1 03 червня 2019 року трудового договору вказує на добровільне волевиявлення позивача працювати на умовах і у періоди, що визначені у трудовому договорі. Будь-яких зауважень при укладанні трудового договору позивач не зазначав. Вимоги щодо визнання недійсними положень трудового договору щодо строкового характеру позивачем не заявлялись.
Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо застосування до спірних правовідносин норм ст. 9 КзпП України є безпідставними, оскільки, згідно вказаної статті умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Тобто, недійсними є лише такі умови, які самі по собі не відповідають вимогам законодавства про працю і погіршують становище працівника. Між тим укладання строкового трудового договору не суперечить нормам КЗпП України.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що правління АТ “Українська залізниця” не приймало рішення про звільнення позивача, оскаржуваний наказ було прийнято без дотримання процедури погодження з Директором з безпеки та Департаментом безпеки АТ “Українська залізниця” слід зазначити, відповідно до підпункту 33 пункту 102 Статуту ПАТ “Українська залізниця” до компетенції правління належить призначення на посаду та звільнення з посади керівників філій, представництв, інших відокремлених підрозділів, встановлення їм розмірів винагороди та компенсації, прийняття рішення про заохочення, накладення дисциплінарних стягнень. Рішенням правління № Ц-57/89 Ком.т. засідання правління ПАТ “Українська залізниця” від 21 вересня 2017 року були затверджені зміни до рішення правління від 18 серпня 2017 року (протокол «Ц-57/78 Ком.т.) в частині пункту 1 порядку денного, а саме пункту 1.1. та 1.2. (т. 2 а.с. 8) Відповідно до внесених змін, повноваження, визначені підпунктами 1,5,7,11,22,23,33,34,36 пункту 102 Статуту щодо підпису правочинів та документів від імені товариства щонайменше двома особами, делеговано голові правління спільно з членом правління, директором або директором департаменту. Також вказаним рішенням попередньо схвалено правочини та дії, які можуть вчинятися головою правління ПАТ “Українська залізниця”, визначені підпунктами 1, 5, 7, 11, 22, 23, 33, 34, 36 пункту 102 Статуту строком на 1 рік до 17 серпня 2018 року включно. Протоколом №Ц-64/66 Ком.т від 17 серпня 2018 року відповідні повноваження повторно делеговано (т. 2 а.с. 9). У зв`язку з реформуванням ПАТ “Українська залізниця” в - АТ “Українська залізниця” та затвердженням постановою Кабінету Міністрів України постанови № 938 від 31 жовтня 2018 року нової редакції статут відповідача, всі повноваження щодо призначення та звільнення працівників перейшли до керівника підприємства. Таким чином, звільнення позивача відбулось відповідно до вимог чинного законодавства про працю.
Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення норм права, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.ст.  367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 

                                          П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя

Судді