Справа № 425/2569/20 
Провадження № 33/810/242/20 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2021 року          м. Сєвєродонецьк Луганської області

Луганський апеляційний суд у складі:
Головуючого судді - Савича Ю.М.
За участю секретаря - Василович Г.Ю.
Особи, яку притягнуто
до адміністративної відповідальності   - ОСОБА_1 
захисника -  адвоката - Сириці І.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 13 листопада 2020 року , якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП ,- 

В С Т А Н О В И В:

 
Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 13 листопада 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн.40 коп. на користь держави. 
В постанові зазначено, що 14 вересня 2020 року об 05 год. 22 хв. в м. Рубіжному, по вул. Заводській, 1, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Dacia Logan ДНЗ НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження у передбаченому законом порядку медичного огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху. 
26 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що 13.11.2020 року він не мав можливості приймати участь в судовому засіданні, у зв`язку з перебуванням на лікарняному, однак суд розглянув справу за його відсутності, чим обмежив його процесуальні права. 
Вважає, що при ухваленні постанови, суд взяв до уваги докази, а саме: відеозаписи правопорушення та складання протоколу, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, через що він був позбавлений можливості заявляти відповідні клопотання про недопустимість цих доказів.
Звертає увагу, що суд не викликав у судове засідання і не допитував свідків його відмови від проходження медичного огляду, тому письмові пояснення цих свідків не можна вважати доказом.
Просить постанову суду скасувати, провадження закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Сириця І.О. надали пояснення, аналогічні та тотожні письмовим поясненням, зазначеним в апеляційній скарзі, вважають, що ОСОБА_1 не скоїв адміністративного правопорушення, оскільки відсутні належні та допустимі докази його вини, а відтак відсутні правові підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_2 , допитаний в якості свідка, як особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, апеляційному суду пояснив, що 14.09.2020 р. він перебував на чергуванні в м. Рубіжному разом із напарником ОСОБА_3 . По вул. Східній в м. Рубіжне рухався транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , який порушив п.3.25 ПДРУ, оскільки здійснив обгін, хоча дорожній знак забороняв вказану дію, в зв`язку із чим, відносно ОСОБА_1 на місці було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП. Під час спілкування з ним, він помітив у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, так як у нього були розширені зіниці, тремтіли руки, поведінка не відповідала обстановці. ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд в медичному закладі, який спочатку погодився. В зв`язку із чим , він особисто виписав ОСОБА_1 направлення для проходження огляду в Рубіжанській міській лікарні . Разом із ОСОБА_1 приїхали до нарколога, прізвища, ім`я та по-батькові якого він не пам`ятає, але може додатково повідомити суду його дані. Лікарю він пояснив, що привіз водія для медичного огляду, оскільки у останнього були встановлені ознаки наркотичного сп`яніння.
Перебуваючи в кабінеті у лікаря, ОСОБА_1 , в присутності двох свідків, відмовився від проходження медичного огляду, тобто ОСОБА_1 неодноразово кардинально змінював свою позицію щодо проходження медичного огляду на предмет перебування його в стані наркотичного сп`яніння, то погоджувався, то відмовлявся, ніяким чином не мотивуючи зміни свого рішення, зрештою відмовився від проходження огляду. Все правопорушення фіксувалось поліцейськими за допомогою відеокамер. Акт огляду та відповідний протокол лікарем не складався, оскільки в присутності нього та двох свідків ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду, що було зафіксовано поліцейськими.

З метою всебічного , повного та об`єктивного розгляду справи, апеляційний суд неодноразово викликав до залу суду для дачі пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення , як свідки, а також лікаря «Рубіжанської центральної міської лікарні» ОСОБА_6 , у присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на предмет перебування останнього в стані наркотичного сп`яніння , однак зазначені особи до апеляційного суду не з`явились, про причини своєї неявки не повідомили, вважаю що апеляційний розгляд можливо провести без вказаних осіб, на підставі доказів та матеріалів, які знаходяться в матеріалах справи, досліджених судом та на які він посилається в своїй постанові, які перевірені апеляційним судом.

Заслухавши захисника - адвоката Сирицю І.О. та Скоріка А.О., які підтримали свою апеляційну скаргу, просять її задовольнити, свідка ОСОБА_2 , як особу, яка склала протокол про адміністративне правопорушення та підготувала до суду всі матеріали щодо адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та докази по ній, перевіривши апеляційні доводи, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції адміністративну справу відносно ОСОБА_1 розглянуто у відповідності до вимог ст.ст. 245, 279, 280 КУпАП. 

Постанова суду відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП.

При розгляді справи суд правильно оцінив докази, що містяться у справі і обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується зібраними доказами, а саме: письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 14.09.2020р., протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 310440 від 14.09.2020р., складеного відносно ОСОБА_1 , відеозаписом, доданим до протоколу, на якому відображено обстановку та обставини відмови ОСОБА_1 від проходження перевірки на стан алкогольного чи іншого сп`яніння, в присутності двох свідків та лікаря.
Відповідно до п. 24  Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.
Згідно із ч. 1ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співвставити їх з матеріалами судової справи.
Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.
Суд відзначає, що законодавством встановлено строки здійснення провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності з метою забезпечення учасникам процесу визначеності у часі, протягом якого суд розгляне справу. Передусім такі строки слугують інтересам особи, яка зазнає заходів впливу, оскільки наявність визначеного строку дає розуміння того, скільки триватиме такий вплив. Водночас протягом такого строку особу наділено процесуальними правами та обов`язками, що дає особі можливість, в тому числі з використанням адміністративного ресурсу (повноважень суду щодо витребування доказів, допиту свідків тощо), представити суду доводи на захист своєї правової позиції. Добросовісна участь особи у процесі вирішення її справи полягає в активній участі у розгляді її справи і недопущенні зловживань наданими їй правами.
Дотримання балансу між інтересами всіх сторін при розгляді справи покладено на суд, який, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін, також зобов`язаний дотримуватися встановлених законодавством правил та строків розгляду справи.
В той же час практика Європейського Суду з прав людини (зокрема рішення «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. 
Як вбачається з матеріалів справи, суд тричі призначав судові засідання на 13.10.2020р., 30.10.2020 р. 13.11.2020р.
13.10.2020 року в судове засідання з`явилися ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Сириця І.О., який заявив клопотання про надання можливості ознайомитись зі справою, не зважаючи на те, що суд завчасно , ще 21.09.2020 р. / арк.спр. 15/ - 16/ направив повідомлення про час, дату та місце розгляду. 
30.10.2020 року до судового засідання з`явився ОСОБА_1 та заявив клопотання про перенесення судового засідання, у зв`язку з перебуванням його адвоката на самоізоляції, однак будь – яких доказів з приводу цього суду не надав. Суд роз`яснив ОСОБА_1 про можливість приймати участь у справі в режимі відеоконференції, та направив виклик захиснику - адвокату Сириці І.О. на наступне судове засідання з роз`ясненням про наявну можливість приймати участь у судовому засіданні під час карантину дистанційно, в режимі відео конференції, з тим, щоб не затягувати процесуальний час.
13.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про перенесення судового засідання на іншу дату та повідомив, що мав ознаки захворювання «COVID -19», однак доказів, які підтверджують його звернення до лікаря, наявність захворювання або перебування на лікуванні, суду також не надав, а відтак у суду були відсутні правові підстави не розглядати справу по суті та в черговий раз, за ініціативою сторони захисту, відкладати розгляд справи, по якій спливав строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності , передбачений ст.38 КУпАП. 
З огляду на зазначене , вбачаються ознаки зловживання ОСОБА_1 та його захисником – адвокатом Сириця І.О. своїми процесуальними правами.
Апеляційним судом перевірено апеляційні доводи, що матеріали на оптичному диску підпадають під визнання електронного доказу, тому копії зазначених документів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом суб`єкта владних повноважень або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, цифрового підпису, однак на відеозаписах відсутній цифровий підпис, як їх автора, так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій, до матеріалів справи не додано носій, на якому безпосередньо здійснено         запис правопорушення / в даному випадку – відео регістратор чи боді – камера/, який є оригіналом такого електронного доказу.

З приводу зазначеного апеляційним судом було направлено письмовий запит начальнику управління патрульної служби в Луганській області НПУ, який надав письмову відповідь від 16.02.2021 р. № 2737/41/36/03-2021 , в якому посилається на рішення Верховного Суду колегії суддів Першої палати Касаційного кримінального суду по справі № 751/6069/19, зазначає, що відповідно до ст.7 Закону України « Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 р. № 851-1У, у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Один і той же електронний документ / відеозапис/ може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали , відрізняються один від одного тільки часом та датою їх створення. Записаний на оптичний диск носій інформації, електронний файл у вигляді відеозапису, є оригіналом / відображенням / електронного документу, який не потребує додаткового завіренням електронним підписом, що поліцейські діяли відповідно до Наказу МВС України № 1026 від 18.12.2018 р. «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» та будь – яких порушень не допустили.

З огляду на зазначене, вважаю правильним рішення суду першої інстанції провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника – адвоката оскільки умисне затягування розгляду справи , ненадання суду відповідних документів на підтвердження своєї відсутності, нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Доводи апелянта щодо неналежності письмових пояснень свідків, які підтвердили відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на встановлення наркотичного сп`яніння, апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки письмові пояснення свідків також є доказами по справі, оскільки у суду були відсутні будь – які сумніви щодо їх належності та допустимості, з чим погоджується і апеляційний суд. 
Відсутні вимоги у справах про адміністративні правопорушення , що суд, в обов`язковому порядку, за своєю ініціативою повинен викликати їх для дачі пояснень в судовому засідання, а відтак, суд першої інстанції законно та обґрунтовано визнав письмові пояснення свідків, які вони надали поліцейським, належними, допустимими та належними доказами, на які послався , як на докази, у своїй постанові. 

Доводи щодо визнання матеріалів на оптичному диску неналежним доказом, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки відсутні правові підстави для визнання зазначений доказ неналежним та недопустимим, таким, що одержано з порушенням Закону.

Щодо доводів ОСОБА_1 про порушення порядку відеозапису та складання протоколу про адміністративне правопорушення з посиланням на статті Кодексу Адміністративного Судочинства України, апеляційний суд вважає їх безпідставними та позбавленими правового сенсу, оскільки як вбачається із матеріалів справи ні адвокат, ні ОСОБА_1 , як особа , яку притягнуто до адміністративної відповідальності , не оскаржували дії поліцейських в адміністративному суді, при розгляді справ про адміністративні правопорушення суд керується нормами КУпАП, які судом першої інстанції не порушені, підстав для визнання доказів недопустимими або неналежними, апеляційний суд не вбачає, судом не допущено істотних порушень КУпАП та неповноти судового розгляду, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи.
З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду – без змін. 
Керуючись ст.294 КУпАП ,-

    П О С Т А Н О В И В:

 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 13 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя                                                           Ю.М. Савич