ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2021 року                                                                            м. Херсон
Номер справи: 648/2601/20
Номер провадження: 22-ц/819/535/21
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,
суддів:                                          Кузнєцової О.А.
Радченка С.В.
секретар    Плохотніченко А.В.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі –  Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,  ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 18 грудня 2020 року, у складі судді Строілова С.О., повне судове рішення складено 28 грудня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою,
ВСТАНОВИВ:
         В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-банк», ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою. Позов обґрунтовано тим, що 15.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір за №2102/0808/71-137, згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 51 800 Євро на строк до 15.08.2028 року включно. З метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 15.08.2008 року було укладено договір поруки за № 2102/0808/71-137-Р-1 згідно умов якого ОСОБА_1 зобов`язався перед ВАТ «Сведбанк» відповідати за виконання зобов`язань ОСОБА_2  щодо повернення кредитних коштів за договором №2102/0808/71-137. 
В 2012 році ПАТ «Сведбанк» відступив права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за укладеним з ОСОБА_2 ПАТ «Дельтабанк», а останній відступив їх ПАТ «Альфа-банк». 
       Позивач вказував, що в договорі поруки не встановлено строк дії договору поруки. Банк звернувся до ОСОБА_2 з листом «Попередження про вилучення заставного майна», в якому було вказано: «станом на 17.12.2014 року ваш кредит прострочено на 210 днів….». Позивач вказує, що першим днем прострочення є 22 травня 2014 року і тому АТ «Альфа-Банк» мав звернутись до суду з вимогою про стягнення з нього як з поручителя позичальника ОСОБА_2 , заборгованості за кредитним договором протягом шести місяців, починаючи з 22 травня 2014 року, тобто до 22 листопада 2014 року. Посилаючись на положення ч.4 ст.559 ЦК України, просив визнати договір поруки припиненим з 22 листопада 2014 року.
       15 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог та просив суд зобов`язання ОСОБА_2 , як позичальника, за укладеним нею 15 серпня 2008 року з Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», як позикодавцем, кредитним договором №2102/0808/71-137, в частині обов`язкової щомісячної сплати відсотків (процентів) за користування кредитними коштами визнати припиненим з 01 вересня 2014 року. 
       Вказану вимогу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 01 вересня 2014 року АТ «Альфа-Банк» направило Теремовій Ю.А. «Повідомлення про усунення порушень» в якому вказало, що станом на 01.09.2014 року загальна сума заборгованості становить 38 330,07 доларів США та, керуючись умовами договору, зобов`язало ОСОБА_2 у строк протягом 30 календарних днів з моменту надіслання цієї вимоги, достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штрафні санкції. ОСОБА_1 вказує, що з 01 вересня 2014 року банк змінив строк виконання зобов`язань за договором та не мав права нараховувати проценти.
       Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 18 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .
       Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 02.10.2017 року, яке залишено без змін постановою апеляційного суду Херсонської області від 30.01.2018 року, з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стягнуто солідарно на користь ПАТ «Альфа-Банк» 47134,22 Євро в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором №2102/0808/71-137 від 15.08.2008 року (справа № 648/4477/16). Під час розгляду вказаної справи судом з`ясовувались фактичні обставини справи, в тому числі обґрунтованість вимог ПАТ «Альфа-Банк» заявлених до поручителя ОСОБА_1 й дотримання строків пред`явлення таких вимог передбачених діючим на той час законодавством. ОСОБА_1 свої права, передбачені ст.555 ЦК України не реалізував, будь-яких заперечень проти позову не висував. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що за наявності рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_1 , як поручителя ОСОБА_2 , й не оспорювання останнім цього рішення, на думку суду відсутні підстави для визнання припиненими зобов`язань ОСОБА_1 за договором поруки від 15.08.2008 року за № 2102/0808/71-137-Р-1. При цьому, сама по собі наявність письмового попередження ПАТ «Альфа-Банк» боржнику ОСОБА_2  про вилучення заставного майна на думку суду не є безумовною підставою для застосування строків встановлених ст. 559 ЦК України та припинення поруки. 
Щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання припиненими з 01.09.2014 року зобов`язання ОСОБА_2 за укладеним 15.08.2008 року з ВАТ «Сведбанк» кредитним договором за № 2102/0808/71-137 в частині сплати відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані вимоги заявлені позивачем в інтересах іншої особи – ОСОБА_2 без належних повноважень позивача та обґрунтувань порушень його прав.
З апеляційною скаргою на вказане рішення суду звернувся ОСОБА_1 , який вказує, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку, що він під час розгляду справи № 648/4477/16 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення з ОСОБА_2 та нього заборгованості за кредитним договором №2102/0808/71-137 від 15.08.2008 року, не заперечував проти позовних вимог банку та додав до апеляційної скарги копію заперечення ПАТ «Альфа-Банк» від 17.03.2017 року у справі № 648/4477/16 щодо вимог ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою. Крім того вказує, що з тексту рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 02.10.2017 року не вбачається, що судом першої інстанції з`ясовувались обставини дотримання строків пред`явлення до нього вимоги, як до поручителя. Просить рішення суду в частині відмови в задоволені позовних вимог про визнання поруки припиненою з 22 листопада 2014 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у вказаній частині. 
Заслухавши доповідача, пояснення представника АТ «Альфабанк», перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що 15 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір за №2102/0808/71-137, згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 51800 Євро на строк до 15.08.2028 року включно. 
З метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 15.08.2008 року було укладено договір поруки за № 2102/0808/71-137-Р-1 згідно умов якого ОСОБА_1 зобов`язався перед ВАТ «Сведбанк» відповідати за виконання зобов`язань ОСОБА_2  щодо повернення кредитних коштів за договором №2102/0808/71-137. 
В 2012 році ПАТ «Сведбанк» відступив права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за укладеним з ОСОБА_2 ПАТ «Дельтабанк», а останній відступив їх ПАТ «Альфа-банк». 
Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 02.10.2017 року (справа №648/4477/16-ц), яке набрало законної сили з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стягнуто солідарно на користь ПАТ «Альфа-Банк» 47134,22 Євро в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором №2102/0808/71-137 від 15.08.2008 року.
Згідно пункту 10 договору поруки за № 2102/0808/71-137-Р-1 від 15 серпня 2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 цей договір набуває чинності з моменту його підписання. Сторони, керуючись умовами частини четвертої статті 559 ЦК України встановили, що строком припинення поруки, встановленої цим договором є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов`язків, передбачених основним зобов`язанням. 
Згідно з частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час  виникнення  спірних  правовідносин)  порука  припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Умови договорів про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника не свідчать, що цими договорами установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18).
Отже, умовою в пункті 10 договору поруки за № 2102/0808/71-137-Р-1 від 15 серпня 2008 року, про те що строком припинення поруки, встановленої цим договором є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов`язків, передбачених основним зобов`язанням, не установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 241 та ч.4 ст. 559 ЦК України і банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання пред`явити вимоги до поручителя, інакше порука є припиненою.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).
Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).
Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Проте, якщо кредитор змінює строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. В такому разі кредитор зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).
Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 зазначав про те, що договір поруки є припиненим, оскільки ПАТ «Альфа-банк» змінило строк виконання основного зобов`язання, оскільки звернулось до ОСОБА_2 з «Попередженням про вилучення заставного майна» (а.с.10), з якого слідує, що першим днем прострочення за договором позики є 22 травня 2014 року, відповідно вимогу до поручителя позичальник мав направити до 22 листопада 2014 року.
       Колегія суддів вважає, що вказане «Попередженням про вилучення заставного майна» не є вимогою про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки ПАТ «Альфа-Банк» не вимагало дострокового виконання боргових зобов`язань, а лише вказує на необхідність «в 7-ми денний строк з дати отримання даного листа добровільно погасити заборгованість або провести угоду по програмі врегулювання проблемної заборгованості». 
Разом з тим, ОСОБА_1 до заяви про збільшення позовних вимог надав лист повідомлення про усунення порушень ПАТ «Альфа-Банк» без дати, направлений позичальнику ОСОБА_2 та поручителю ОСОБА_1 за змістом якого банк вимагає від позичальника у строк протягом 30 календарних днів з моменту надіслання цієї вимоги, достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штрафні санкції, загальна сума заборгованості станом на 01.09.2014 року становить - 38330,07 доларів США (а.с.46)
Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, представник АТ «Альфа-Банк» визнав, що вказаний лист про зобов`язання позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 достроково повернути кредит, було направлено позивачу, вказаний лист досліджувався судом першої інстанції при ухваленні рішення про стягнення заборгованості на користь банку у справі № 648/4477/16-ц.
Згідно пункту 3.9 Кредитного договору № 2102/0808/71-137 укладено 15 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 , при порушенні умов передбачених п.5.1.8. цього договору , та /або у випадках, в яких чинним законодавством України ( в тому числі у випадках, передбачених ЗУ «Про іпотеку») передбачена можливість дострокової вимоги виконання зобов`язань, забезпечених іпотекою, та/або якщо Позичальник порушує строки платежів, встановлені п.3.1. цього договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а Позичальник зобов`язаний виконати зазначені зобов`язання в порядку, передбаченому цим пунктом цього договору. Вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним направляється Позичальнику у порядку, передбаченому п.3.10 цього договору.
Згідно п.7 договору поруки № 2102/0808/71-137-Р-1 від 15 серпня 2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 поручитель зобов`язується виконати основне зобов`язання у разі настання випадків строків виконання зобов`язань по основному зобов`язанню, передбачених основним зобов`язанням.
Згідно пункту 3.10 Кредитного договору № 2102/0808/71-137 укладеного 15 серпня 2008 року у випадках порушення умов п.п. 3.8. та/або п.3.9 та /або п.6.1.2. цього договорену та/або умов іпотечного договору, що укладається між банком та Позичальником у відповідності до п.2.1. цього договору вимога про виконання порушеного зобов`язання направляється банком позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою Позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору. Сторони досягли згоди, що датою з якої починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку вважається дата зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням зв`язку при відправленні листа з повідомленням про вручення або дата, зазначена в повідомленні, яке отримано позичальником особисто у Банку. 
Лист повідомлення про усунення порушень ПАТ «Альфа-Банк» не містить дати направлення. Разом з тим в ньому вказана загальна сума заборгованості, яку вимагає достроково повернути борг станом на 01 вересня 2014 року. 
Згідно умов договору (п.3.3.) проценти за користування кредитом підлягають сплаті Позичальником через касу банку щомісяця в період з «01» по «20» число кожного місяця. Відповідно лист повідомлення про усунення порушень – дострокового погашення за кредитом в вказівкою загальної суми боргу станом на 01 вересня 2014 року мав бути направлений банком до 20 вересня 2014 року. Вказане також визнано представником банку під час розгляду справи судом апеляційної інстанції. 
Ураховуючи, що ПАТ «Альфа-Банк» направило вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, у якій вимагало дострокового виконання боргових зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі протягом 30 днів з моменту її надіслання, повернення кредиту та процентів за користування кредитом, а тому строк виконання зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі настав починаючи з 21 жовтня 2014 року року, а право пред`явити вимогу (звернутися з позовом) до поручителя протягом шести місяців, виникло у банку починаючи  з 21 жовтня 2014 року і тривало до спливу цього строку – до 21 квітня 2015 року.
Оскільки ПАТ «Альфа-Банк» не пред`явило вимог до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором в межах шестимісячного строку з дня зміни строку виконання основного зобов`язання, порука   ОСОБА_1 за договором поруки припинилася на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України (в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) з 22 квітня 2015 року. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, відступила від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.
З огляду на викладене колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог неправильно застосував норми матеріального права, в зв`язку з чим рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання поруки припиненою підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про визнання поруки за договором поруки № 2102/0808/71-137-Р-1 від 15 серпня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 , такою що припинена. 
Колегія суддів не бере до уваги заяву банку, зроблену ним під час розгляду справи судом першої інстанції, про застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, саме для кредитора, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, після якого кредитор не має права вимагати від поручителя погашення заборгованості.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в частині визнанні поруки такою, що припинена.
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 18 грудня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання поруки припиненою скасувати, ухвалити у вказаній частині нове судове рішення.
Визнати поруку за договором поруки № 2102/0808/71-137-Р-1 від 15 серпня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 , такою що припинена. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.        

Повне судове рішення складено 02 березня 2021 року.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: О.А. Кузнєцова 

С.В. Радченко