ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 лютого 2021 року
м. Харків
Справа № 638/1341/20 
Провадження № 22-ц/818/556/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Тичкової О.Ю.,
суддів – Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання – Супрун Я.С.,
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Військова частина НОМЕР_1 ,
інші учасники справи:
третя особа - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 липня 2020 року ухвалене у складі судді Рибальченко Л.М.,
УСТАНОВИВ: 
В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом про визнання скасування рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2018 року № 75 в частині зняття його з квартирного обліку; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити його на квартирному обліку з 21.08.2002 у загальному списку військовослужбовців та осіб , звільнених з військової служби, які перебувають на черзі поліпшення житлових умов ( одержання житла для постійного проживання) та у списку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень з 07.02.2017 року. 
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач під час навчання у Київському військовому інституті управління і зв`язку, з 18.07.1997 . по 20.08.1999 , у Військовому інституті Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 20.08.1999 по 06.09.2001 та у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 06.09.2001 по 21.06.2002 . житловою площею не забезпечувався, що підтверджено довідкою №1715/376-437 від 30.05.2002 року та витягом з послужного списку від 25.01.2018 року. В подальшому, позивач перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 на посаді начальника служби захисту інформації – помічника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 з 20.01.2010 року. На підставі рапорту позивача – капітана ОСОБА_1 від 19.01.2010, рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 16.09.2010 р. (витяг з протоколу №7) позивач був зарахований на квартирний облік. На підставі рішення КЕВ м. Харкова про забезпечення військовослужбовців Харківського гарнізону житловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_2 та відповідно до засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2011 року (витяг з протоколу № 12), витяг з протоколу № 8 засідання житлової комісії гарнізону від 15.07.2011 року, яким погоджено надання службової кімнати (12.4 м2) майору ОСОБА_1 (в/ч НОМЕР_1 ) (склад сім`ї 1 особа), що підтверджується копією витягу з протоколу №8 від 15.07.2011 року. Позивач отримав службовий ордер за № 065414 від 21.11.2011 року на службове житлове приміщення, а саме: на кімнату № 5 житловою площею 12,4 кв.м., розташовану в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . В період з 15.07.2016 року по 26.10.2016 року позивач безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » м. Маріуполь Донецької області, в/ч НОМЕР_2 м. Маріуполь Донецької області. Як наслідок, на підставі рапорту позивача наданого в січні 2017 р. командиру військової частини НОМЕР_1 , рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2017 року (витяг з протоколу № 60) було внесені зміни до квартирної справи позивача, а саме: позивача було зараховано на першочергове отримання житлової площі згідно ст. 45 ЖК України. Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 507 від 05.12.2017 р. позивач був звільнений з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у званні майор з правом носіння військової форми одягу. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 18 від 25.01.2018 р. майор ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлений на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 оформлене протоколом засідання № 75 від 02.02.2018 року, позивача було знято з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 , оскільки останнього було звільнено у зв`язку з закінченням строку контракту. Зазначає, що станом на 25.01.2018 року позивач мав вислугу років в Збройних Силах України 20 повних календарних років військової служби. Оскільки позивач має право на отримання житла для постійного проживання, його незаконно знято з квартирного обліку, тому рішення житлової комісії підлягає скасуванню та його належить поновити на квартирному обліку. 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 липня 2020 року позов задоволено. Скасовано рішення житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 про зняття з квартирного обліку майора ОСОБА_1 , оформлене протоколом засідання № 75 від 02.02.2018 року. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 поновити на квартирному обліку ВЧ НОМЕР_1 майора Збройних Сил України ОСОБА_1 з 21.08.2002 року у загальному списку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають на черзі поліпшення житлових умов (одержання житла для постійного проживання) та у списку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень з 07.02.2017 року. Стягнуто з ВЧ НОМЕР_1  на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до підпункту 3 п.26 Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, громадяни знімаються з квартирного обліку у випадку припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством. Такий випадок передбачений в абз.4 ч.1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також пунктом 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Згідно вимогами зазначених нормативно-правових актів військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Відповідно до копії витягу з наказу № 18 від 25.01.2018 року, виданого командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 , станом на 25.01.2018 року позивач мав вислугу років в Збройних Силах України 20 повних календарних років військової служби. Таким чином, позивач перебував на військовій службі 20 повних років, на час звільнення постійним житлом забезпечений не був, тому підстави для зняття його з квартирного обліку були відсутні. 
В апеляційній скарзі командир Військової частини НОМЕР_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що порядок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями унормовано ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який є спеціальним законом. Вказує на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач з 2010 року постійно зареєстрований за місцем дислокації ВЧ НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ). Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 16.09.2010 року (протокол № 7) ОСОБА_1 був зарахований на квартирний облік з 21.08.2002 року. Майор ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 з 21.10.2009 року по 25.01.2018 року, був зареєстрований за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 постійно з 2010 року по 21.12.2011 року. Згідно рішення виконкому Харківської міськради від 09.11.2011 року № 824, Виконавчим комітетом Харківської Ради народних депутатів міської ради 21.11.2011 року ОСОБА_1  було видано службовий ордер на житлове приміщення №  НОМЕР_3  на право заняття житлового приміщення житловою площею 12,4 кв. м., за адресою  АДРЕСА_3 . Таким чином,  ОСОБА_1  з 21.12.2011 року і по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Вказує, що ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за пунктом «А» ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовій обов`язок і військову службу» у зв`язку з закінченням строку контракту. Рішенням житлової комісії ВЧ  НОМЕР_1  від 02.02.2018 року (протокол №75) позивача, було знято з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 , оскільки його було звільнено з військової служби в зв`язку з закінченням строку контракту. Частиною 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачений чіткий перелік підстав звільнення з військової служби у запас, які надають військовослужбовцю право на залишення у черзі осіб, потребуючих поліпшення житлових умов за рахунок Міністерства оборони України. Таким чином, що звільнення позивача з лав Збройних Сил України пов`язано з тим, що закінчився строк дії його контракту і позивач не виявив бажання продовжити проходити військову службу за контрактом в Збройних Силах України та не пов`язано з неможливістю використання його на службі, тобто з підстав які, не передбачені ч. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не надають позивачу права залишатися на обліку осіб, які забезпечуються житлом за рахунок Міністерства оборони України.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 просить суд апеляційну скаргу Військової частини залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Посилається н те, що на виконання приписів ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» постановою КМУ від 03.08.2006 року за № 1081 було затверджено «Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловим приміщеннями». Згідно п. 3 Порядку передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членах їх сімей надається житло для постійного проживання. На момент виключення зі списків особового складу військової частини позивач мав 20,5 років вислуги, що свідчить про те, що позивач має право на отримання житла для постійного проживання. Отримати таке житло позивач може лише за умови перебування на квартирному обліку. Також зазначає, що житло, в якому мешкає позивач є службовим і представляє собою кімнату в будинку комунального типу. Крім того, позивач приймав участь безпосередньо участь в антитерористичній операції, що відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війні, гарантії їх соціального захисту» належить до ветеранів війни – учасників бойових дій. Відповідно до п.14 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війні, гарантії їх соціального захисту» надаються такі пільги, зокрема першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
У відзиві на апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова просить суд апеляційну скаргу Військової частини задовольнити, а рішення суду скасувати. Посилається на те, що звільнення позивача з лав Збройних Сил України пов`язано з тим, що закінчився строк дії його контракту і позивач не виявив бажання продовжити проходити військову службу за контрактом в Збройних Силах України та не пов`язано з неможливістю використання його на службі, тобто з підстав які, не передбачені ч. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не надають позивачу права залишатися на обліку осіб, які забезпечуються житлом за рахунок Міністерства оборони України, тому рішенням житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 позивача було знято з квартирного обліку.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 під час навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут», з вересня 1997 року по червень 1997 року житловою площею не забезпечувався, що підтверджено довідкою № 1715/376-437 від 30.05.2002 ( а.с.13).
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 16.09.2010 року (протокол №7) позивач був зарахований на квартирний облік з 21 серпня 2002 року ( а.с. 16). 
Згідно даних довідки № 1385/390 від 30.11.2017 року в період з 15.07.2016 по 26.10.2016 ОСОБА_1 безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції у ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », військова частина НОМЕР_2 м. Маріуполь Донецької області. У зв`язку із чим ОСОБА_1 набув статус у ветерана війни - учасника бойових дій, що підтверджується даними посвідченням серії НОМЕР_4 від 29.12.2016 року ( а.с. 21) .
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2017 року (протокол №60) позивач був зарахований на першочергове отримання житлової площі ( а.с. 22).
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 18 від 25.01.2018 року майор ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу частини та відповідно до витягу з протоколу № 75 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2018 року ОСОБА_1 був знятий з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту ( а.с. 24, 23). 
Даними довідки №782 від 12.02.2018 року підтверджується, що майор ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 з 21.08.2002 року по 02.02.2018 рік, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень з 07.02.2017 року по 02.02.2018 рік. Житлом за рахунок Міністерства оборони України з 21.10.2009 по 02.02.2018 не забезпечувався ( а.с. 25). 
Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував до них норми матеріального права що їх регулюють. 
Предметом спору є поновлення житлових прав позивача разом з членами його сім`ї з квартирного обліку після його звільнення з військової служби в запас. Тому судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав застосування до спірних правовідносин вимог ст. ст.233 КЗпП України.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20 грудня 1991 року, який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі ( надалі Закон № 2011-XII).
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 2011-XII держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081 було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями ( надалі Порядок). 
Відповідно до пункту 24 Порядку датою зарахування на облік  вважається  день,  коли  житловою комісією   військової  частини  винесено  рішення  про  зарахування військовослужбовця на облік.
ОСОБА_1 був поставлений на облік для поліпшення житлових умов 22 серпня 2002 року. За весь час проходження військової служби постійним або службовим житлом не забезпечувався.
Пунктом 9 ст. 12 Закону  № 2011-XII передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Аналогічні приписи закріплені й в п. 29 Порядку.
Дія пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» безпосередньо пов`язується із тим, з якої саме з підстав, зазначених у частині шостій статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.
Так, у ст. 26 Закону вказано, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:
а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;
б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.
Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.
Пунктом 3 Порядку встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для 
постійного проживання.
Військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла;     засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку   з   систематичним   невиконанням   умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством ( Пункт 30 Порядку ) .
Відповідно до п. 1.4. Інструкції про організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України 30.11.2011 № 737 ( надалі Інструкція) військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
Військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до 1 січня 2005 року (набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV “Про внесення змін до статті 12 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”), забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку - без врахування вислуги на військовій службі.
Військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення ( п. 2.16 Інструкції).
Згідно вимог п. 2.18. Військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів МО України жилого приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 1 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.
Військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, виключаються зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, у разі якщо вони були необґрунтовано включені до цих списків або втратили право на отримання жилого приміщення в пільговому порядку.
Рішення про зняття з обліку та виключення зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, приймається житловою комісією військової частини, яка зарахувала військовослужбовця на облік, або її правонаступником. Рішення письмово доводиться до відома військовослужбовця у п`ятнадцятиденний строк із зазначенням причин зняття з обліку.
Судом було встановлено, що ОСОБА_1 звільнений із військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту, має 20 років вислуги на військовій службі в календарному обчисленні, підстави для зняття позивача з квартирного обліку, тому передбачені п. 30 Порядку - вістуні. 
Тому  судова колегія погоджується з висновком суду, що відповідно до вимог ст.  пункту 30 Порядку, пунктів 2.16, 2.18 Інструкції   позивач не міг бути знятий з квартирного обліку  за місцем звільнення з військової служби.  
Позивач проходив військову службу і потребував поліпшення житлових умов. Винятків, встановлених пунктом 13 наведеного Положення щодо позивача під час проходження служби не встановлено.
Пунктом 37 Положення передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку, при звільненні з військової служби у запас чи відставку, за станом здоров`я, тощо, залишаються на квартирному обліку до одержання житла у військовій частині і квартино-експлуатаційних частинах районів та користуються правом на позачергове одержання житла.
Зазначене посилання зроблено судом в контексті аналізу всіх правових норм, що регулювали порядок постановки на квартирний облік, перебування та зняття з обліку під час проходження позивачем військової служби та його звільнення у запас. 
Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом міністерства оборони України 31.07.2018  № 380, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 за № 1020/32472 набрала чинності лише 16 жовтня 2018 року. 
Статтею 47 Конституції України гарантовано право кожного на житло. На державу покладено обов`язок створювати умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 40 ЖК України визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.
Встановлені судом обставини у справі та зроблений судом системний аналіз положень закону, що їх регулюють свідчать про те, що у відповідача були відсутні підстави для зняття позивача з квартирного обліку. 
Зазначений висновок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 639/302/18-ц.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2014 року у справі “Суханов та Ільченко проти України” зазначив, що за певних обставин “законне сподівання” на отримання “активу” також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 35).
Вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам ІІ проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").
Судова колегія погоджується з висновком суду, що легітимні сподівання ОСОБА_1 на отримання постійного житла під час проходження військової служби та після звільнення у запас були чітко визначеними нормативно – правовими актами України на час постановлення позивача на квартирний облік, перебування на ньому та звільнення у запас, тобто були конкретними. Таким чином, на них поширюється режим “існуючого майна”.
За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності.
Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.
Оскільки судом встановлено, що при зарахуванні ОСОБА_1 у чергу на отримання житла у серпні 2002 року та перебування його на квартирному обліку порушень житловою комісією та позивачем допущено не було, під час проходження військової служби та на момент звільнення позивач постійним житлом не забезпечувався, вислуга років у Збройних Силах на момент звільнення становила 20 років, на момент звільнення та після звільнення ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку для поліпшення житлових умов, підстави, визначені законом для зняття з квартирного обліку не настали, судова колегія погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для задоволення позову. 
З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що суд повно та всебічно становив обставини у справі та застосував до них норми матеріального права, що їх регулюють. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 липня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 8 лютого 2021 року. 

Головуючий                                                                  О.Ю. Тичкова
Судді                                                                                С.С. Кругова
                                                                               Н.П. Пилипчук