ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року 
м. Київ
справа №806/897/17
адміністративне провадження №К/9901/34166/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Губської О.А.
суддів: Білак М.В., Жука А.В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України про визнання відмови неправомірною, стягнення 239250,00 грн та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року, ухвалену у складі колегії суддів: Гонтарука В.М. (головуючий), Білої Л.М., Курка О.П.
І. Короткий зміст позовних вимог і рішень судів попередніх інстанцій
1.  ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Житомирської області про визнання відмови неправомірною, стягнення                239250,00 грн. та зобов`язання вчинити дії.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 №1515-VIII, наказом голови Апеляційного суду Житомирської області від 21.09.2016 року ОСОБА_1 було звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку, однак, вихідна допомога, передбачена ст.136 Закону України  «Про судоустрій і статус суддів»  в розмірі 10 місячних заробітних плат    відповідачем виплачена не була. У зв`язку з чим,    позивач звернулася із відповідною заявою до Апеляційного суду Житомирської області, проте листом відповідачем відмовлено у задоволенні такої заяви    у зв`язку з відсутністю правових підстав для виплати зазначеної вихідної допомоги. Вважає, що неправомірна відмова порушує її право на отримання належних їй грошових коштів.
3. Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 14 червня          2017 року, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 06 листопада 2017 року та постановою Верховного Суду від 09 липня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.
ІІ. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи заяви про перегляд за виключними обставинами
4. 04 травня 2020 року позивач звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд судового рішення в адміністративній справі №806/897/17 за виключними обставинами, в якій просила:
4.1. переглянути постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі №806/897/17 за виключними обставинами;
4.2. скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі №806/897/17 та прийняти нову постанову про задоволення позову.
5. В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що Конституційним Судом України 15.04.2020 постановлено рішення №2-р(ІІ)/2020 по справі № 3-311/2018, яким визнано таким, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційним) положення підпункту 1 пункту 28 розділу II  Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ  про скасування виплати вихідної допомоги суддям. Водночас, наведена норма  Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ  стала підставою для прийняття постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі №806/897/17 про відмову у задоволенні вимоги про нарахування та виплату вихідної допомоги у зв`язку із відставкою у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Вказує, що рішення КСУ №2-р(ІІ)/2020 по справі № 3-311/2018 є підставою для перегляду постанови у справі №806/897/17 та задоволення вимог щодо виплати вихідної допомоги.
ІІІ. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
6. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами задоволено частково.
6.1. Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі №806/897/17 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Житомирського апеляційного суду,  Державної судової адміністрації України про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії, задоволено частково.
6.2. Зобов`язано Житомирський апеляційний суд нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
6.3. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
7. Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо наявності виключних обставин для перегляду та скасування постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі №806/897/17. Вказав, що з 15.04.2020 відновлено дію  статті 136   Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року  № 2453-VІ, тобто відновлено право судді, який вийшов у відставку у період дії  Закону  №2453-VІ , на отримання вихідної допомоги на підставі зазначеної норми. Враховуючи, що позивач вийшов у відставку під час дії  Закону  №2453, відтак, після ухвалення вищевказаного рішення Конституційного Суду України, він набув право на отримання вихідної допомоги відповідно до  ст.136 Закону  №2453-VІ.
8. Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 16 жовтня 2020 року скасував рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року відмовив. 
9. Таке рішення апеляційного суду ґрунтується на тому, що   на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення судом першої інстанції положення підпункту 1 пункту 28 розділу II  Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ  були чинними та підлягали застосуванню, а тому сама наявність  Рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року № 2-р(11) 2020 не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при розв`язанні спору.   Рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року № 2-р(11) 2020 на спірні правовідносини не впливає, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення і Конституційний суд у зазначеному рішенні не розглядав положення  статті 143 Закону України №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів". Окрім того, судом не встановлено в даній справі рішення, яке підлягало виконанню та яке не було виконано.
ІV. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги.
10. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року у справі №806/897/17, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року залишити без змін.
11.   В обґрунтування касаційної скарги вказує, що рішенням Конституційного Суду України Другий Сенат від 15 квітня 2020 року №2- р(11)2020 у справі №3-311/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу 11 Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-V11, яким із Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-Vl в редакції до внесення змін Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-V111 виключено статтю 136, частиною першої якої передбачалося право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
11.1. Зазначає, що враховуючи те, що при вирішенні справи про стягнення вихідної допомоги суд першої інстанції застосував окреме положення Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-V11, яке рішенням Конституційного Суду України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), рішення, яке вона просить переглянути у зв`язку виключними обставинами, не виконане, а вважає, що є всі підстави для задоволення її заяви на підставі п.1 ч.5 ст. 361 КАС України.
11.2. Скаржник зазначає, що висновок апеляційного суду про те, що Рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(11) 2020 на спірні правовідносини не впливає не відповідає обставинам справи, є помилковим, оскільки позовні вимоги про стягнення вихідної допомоги на підставі Закону України №1402-VI11 «Про судоустрій і статус суддів», вона не заявляла, а просила переглянути рішення у зв`язку з виключними обставинами, як прямо передбачено п.1 ч.5 ст. 361 КАС України, а тому посилання апеляційного суду на виникнення спірних правовідносин до прийняття Рішення Конституційного Суду є безпідставним.
11.3. Крім того, позивач в касаційній скарзі вказує, що з огляду на те, що рішення про відмову в позові, не передбачає виконання будь-яких дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів сторін у справі, таке рішення не можна вважати виконаним у розумінні п.1 ч.5 ст. 361 КАС України.
12. Державна судова адміністрація України у відзиві на касаційну скаргу вказує на її безпідставність і просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
13. Житомирський апеляційний суд своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористався, що відповідно до  статті 338 КАС України  не перешкоджає касаційному перегляду справи.
V. Джерела права й акти їх застосування
14. Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
15. Згідно з положеннями частини другої    статті 2 КАС України    у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені    Конституцією    та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;                            3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно;            6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед    законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8)        пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.                                    
16. Приписами частини першої    статті 341 КАС України  визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
17. Відповідно до пункту 1 частини п`ятої  статті 361 КАС України  підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність)  закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
18.  Статтею 91 Закону України "Про Конституційний Суд України"  встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
VІ. Висновок Верховного Суду
19. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі  статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
20. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга  статті 341 КАС України).
21. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
22. Підстави перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами встановлені  статтею 361 КАС України, відповідно до частини 1 якої судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
23. За приписами пункту 1 частини 5  статті 361 КАС України  підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність)  закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
24. З матеріалів справи вбачається, що підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами ОСОБА_1 вказала визнання  Рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року у справі № 2-р(11)2020 положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ  Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ, яке було застосовано судом при вирішенні справи, неконституційним.
25. Як встановлено судами попередніх інстанцій, у спірному випадку постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі №806/897/17, яку просить переглянути заявник у зв`язку з виключними обставинами, на підставі пункту 1 частини 5  статті 361 КАС України, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , відповідно, це судове рішення не підлягало виконанню.
26.  Статтею 91 Закону України "Про Конституційний Суд України"  встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
27. Конституційним Судом України в рішенні від 15 квітня 2020 року № 2-р(11) 2020 вказано про втрату чинності положеннями  Закону  з дня  ухвалення цього Рішення.
28. Тобто, саме з 15 квітня 2020 року втратили чинність положення підпункту 1 пункту 28 розділу II  Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ, яким виключено  статтю 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів".
29. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.
30.  Статтею 152 Конституції України  передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають  Конституції України  або якщо була порушена встановлена  Конституцією України  процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.  Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
31. Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати його ухвалення, якщо інше не встановлено самим рішенням. 
32. Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп зазначив, що частина друга  статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.
33 За наведених обставин  Рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року у справі № 2-р(11)2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у цій справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали свою дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.
34. Аналогічної позиції щодо оцінки, як виключної обставини, Рішень Конституційного Суду України дотримується Верховний Суд, зокрема у постановах від 22 жовтня 2020 року у справі №  822/2043/16, від 28 жовтня 2020 руку у справі №823/2372/17, від 12 листопада 2020 року у справі №805/550/16-а, від 23 січня 2019 року в справі №820/2462/17, від 25 липня 2019 року в справі №804/3790/17, від 23 грудня 2019 року в справі №814/1274/17.
35. Крім того, Суд ураховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини однією з визначальних обставин, за яких легітимні (законні) очікування можуть охоронятися статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є законодавче закріплення права особи на отримання спірного майна (коштів, соціальних виплат тощо) або коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Однак не можна вважати законним очікування, коли у національному законодавстві відсутня норма права, яка передбачає право особи на отримання спірного майна (коштів, соціальних виплат, тощо) (рішення від 26 червня 2014 року в справі "Суханов та Ільченко проти України" (заяви №68385/10 і 71378/10).
36. В національному законодавстві на момент прийняття рішення Верховної Ради України від 08.09.2016 №1515-VIII про звільнення позивача із посади судді, норми статті 136 Закону №2453-VI, які передбачали виплату суддям вихідної допомоги у разі виходу у відставку, були виключені, а отже, підстави стверджувати про порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відсутні.
37. Колегія суддів також зазначає, що положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.
38. Слід звернути увагу, що словосполучення "ще не виконане", яке вживається у пункті 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння. Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством.
39. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18.
40. З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі №806/897/17  за виключними обставинами.
41.  Ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 15 квітня 2020 року у справі № 2-р(11)2020 не є підставою для скасування постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі №806/897/17  за виключними обставинами.
42. Доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.
43. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.
44. Згідно  статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
45. Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, підстави для його скасування відсутні, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

VI. Судові витрати
46. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, Суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями  341,  343,  349,  350,  356,  359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року у справі №806/897/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                О. А. Губська

Судді                                                                                          М. В. Білак

                                                  А. В. Жук