Ухвала
17 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 760/6939/20
провадження № 61-2420ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., 
Коротуна В. М.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в м. Києві, Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути
87 150,00 грн з державного бюджету на свою користь за завдану моральну шкоду Головним управлінням Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в м. Києві.
Позовна заява мотивована тим, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2020 року було визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в м. Києві щодо розгляду скарги ОСОБА_1 стосовно порушення прав споживача комунальним підприємством «Київтеплоенерго».
 
Вина ГУ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в м. Києві встановлена рішенням суду. Протиправна бездіяльність ГУ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в м. Києві завдала позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав, у зв`язку з протиправною поведінкою відносно нього. Його звичайний ритм життя змінився. Позивач змушений протягом тривалого часу відвідувати відповідача, перебувати у судових процесах, захищаючи свої права. Все вище перелічене завдає позивачу моральних страждань.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
Постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 листопада 
2020 року змінено.
Виключено з мотивувальної частини рішення посилання на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та статтю 1176 ЦК України.
В іншій частині рішення Солом`янського районного суду міста Києва 
від 06 листопада 2020 року  залишено без змін.
16 лютого 2021 року на електронну адресу Верховного Суду надійшла, скріплена електронним цифровим підписом, касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2021 року.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - 
на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах 
та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же статті ЦПК України. 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
У відповідності до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, 
яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. 
Ціна позову у цій справі становить 87 150,00 грн, тобто суму, яка станом 
на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб (2 270, 00 грн х 100 = 227 000, 00 грн).
Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, 
є малозначною в силу закону.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; 
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судові рішення у даній справі оскаржуються згідно підпунктів а, в пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України, а саме: 1) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки Верховний Суд має забезпечити сталість та єдність судової практики в судах різних рівнів, тим більше - в малозначних справах, та зобов`язати суди апеляційної інстанції дотримуватися висновків Верховного Суду; 2) справа має виняткове значення для позивача, оскільки він є пенсіонером, не працює, а компенсація завданої йому моральної шкоди знадобиться для оплати комунальних послуг, придбання ліків та їжі; 
3) справа має суспільний інтерес, оскільки на розгляді в судах перебуває багато справ щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади.
Посилання у касаційній скарзі на порушення судами норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для позивача та становить значний суспільний інтерес.
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Отже, випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою 
статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, 
пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
 
Судді:	М. Є. Червинська    С. Ю. Бурлаков   В. М. Коротун