ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/23313/19                                                             Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 березня 2021 року                                                                                        м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 28 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БАД-АЛТАЙ» до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
в с т а н о в и л а:
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ГУ ДПС у м.Києві, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.11.2019 №00003430502, №00003440502, №00003450502, №000003460502.
Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 28 вересня 2020 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані наявністю досудових розслідувань у кримінальних провадженнях, в яких встановлено прикриття незаконної діяльності, пов`язаної з документуванням безтоварних операцій, що мали місце між фіктивними підприємствами та контрагентом позивача ТОВ «Чугуївський маслозавод», а також встановлено що директор та засновник ТОВ «Синтез Україна», з яким мав господарські взаємовідносини позивач, яке створено та використовувалось для експорту сільськогосподарської продукції до країн-нерезидентів за підробленими документами походження товару, а тому отримані від вказаних підприємств кошти кваліфікуються як актив, який слід враховувати у складі інших доходів відповідного звітного періоду. Також апелянт зазначає про не підтвердження реальності господарських операцій із постачальниками  ТОВ «Антаріо ЛТД» та ТОВ «ПІ ЕЛЬ ТІ ВІ» та реалізації позивачем товарів по цінам нижче придбання.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що всі господарські операції як з постачання товарів так і з придбання послуг є реальними, підтверджені належними доказами, мали економічний ефект та спричинили зміни в майновому стані сторін та вірно відображені в бухгалтерському обліку підприємства, а наведені в акті перевірки дані про облік собівартості реалізації  є неповними та не враховують коригування собівартості в кінці звітного періоду до фактичної собівартості товару, отриманого з переробки, при цьому вартість продажу перевищує ціну придбання реалізованого товару.
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги, відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку позивача, результати якої оформлені актом від 25.07.2019 №483/26-15-14-02-01-14/32011411 (а.с.46-105 т.1), в якому зафіксовано порушення:
1) п.44.1 п. 44.2 п. 44.6 ст.44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України; п. 4, п.6, п. 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 8 "Нематеріальні активи" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18 жовтня 1999 p. N 242 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 р. за N 750/4043; п.5, п.7, п.21 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 №860/4153; п. 5, п. 6, п. 18, п. 19 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.12.1999 №318 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 №27/4248; ст.1. ст.2. ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету всього на суму 417482 гривень, в тому числі по періодам:
- за І квартал 2017 року на суму 3379,00 грн; 
- за II квартал 2017 року на суму 20670,00 грн; 
- за III квартал 2017 року на суму 15595,00 грн; 
- за IV квартал 2017 року на суму 7231,00 грн;
- за І квартал 2018 року на суму 40018,00 грн;
- за II квартал 2018 року на суму 35353,00 грн; 
- за III квартал 2018 року на суму 35104,00 грн; 
- за IV квартал 2018 року на суму 250187,00 грн:
- за І квартал 2019 року на суму 9945,00 грн;
2. п. 44.1, ст. 44, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, пп. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192, п. 198.1 п. 198.3 п.198.5 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено: 
- завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду з податку на додану вартість, на загальну суму 8901 грн. в т.ч.: за березень 2019 року на суму 8901,00 грн;
-  заниження податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на загальну суму 491430 грн., в т.ч.:  за вересень 2016 року на суму 1,00 грн; за листопад 2016 року на суму 57,00 грн; за січень 2017 року на суму 1,00 грн; за квітень 2017 року на суму 4873,00 грн; за червень 2017 року на суму 20166,00 грн; за серпень 2017 року на суму 13349,00 грн; за вересень 2017 року на суму 10842,00 грн; за липень 2018 року на суму 330,00 грн; за жовтень 2018 року на суму 414835,00 грн; за листопад 2018 року на суму 8551,00 грн; за січень 2019 року на суму 18324,00 грн; за лютий 2019 року на суму 101,00 грн;
3. п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України у зв`язку із порушенням граничних строків реєстрації податкових накладних зареєстрованих  в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 36871,14 грн.
На підставі висновків вказаного акту перевірки ГУ ДФС у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення від 29.08.2019 (а.с.205-213 т.1):
- №00011521402, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 521853,00 грн, з яких 417472,00 грн. - сума податкових зобов`язань, 104371,00 грн - сума штрафу;
-  №00011531402, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 614288,00 грн, з яких - 491430,00 грн - сума податкових зобов`язань, 122858,00 грн - сума штрафу;
- №00011541402, яким зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 8901,00 грн;
- №00011561402, яким застосовано штраф у розмірі 130782,00 грн за відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст.201 ПКУ податкових накладних/розрахунків коригувань на суму ПДВ 261563,00 грн;
- №00011551402, яким застосовано штраф у розмірі 5352,81 грн за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних.
Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх в адміністративному порядку та рішенням Державної податкової служби України від 15.11.2019 №9569/6/99-00-08-05-01 про результати розгляду скарги, скасоване податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 29.08.2019 №00011521402 в частині донарахованого податку на прибуток внаслідок збільшення доходів на підставі висновків щодо отримання безоплатно імпортованих товарів, завищення витрат на вартість придбаних послугу ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 та штрафні санкції у відповідному розмірі, скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 29.08.2019 №00011531402 та №00011541402 на суми ПДВ, визначені внаслідок висновку щодо використання імпортованих товарів не в господарській діяльності та штрафні санкції у відповідному розмірі, скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м.Києві від 29.08.2019 №00011561402 в частині застосування штрафних санкцій за відсутність складання та реєстрації податкових накладних за листопад - грудень 2016 року внаслідок висновку щодо використання імпортованих товарів не в господарській діяльності, а в іншій частині зазначені податкові повідомлення - рішення залишено без змін (а.с.1-20 т.2).
На підставі акту перевірки від 25.07.2019 №483/26-15-14-02-01-14/32011411 та рішення ДПС України від 15.11.2019 №9569/6/99-00-08-05-01, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 20.11.2019 (а.с.21-27 т.2):
- №00003430502, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 411081 грн., з який 328865 грн. - податкове зобов`язання та 82216 грн. - штрафні санкції;
- №00003440502, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 457366 грн., з яких 365893 грн. - податкове зобов`язання та 91473 грн.- штрафні санкції;
- №00003450502, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 194 грн.;
- №00003460502, яким до позивача, за встановлену відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 261505,00 грн., застосовані штрафні санкції в розмірі 50% в сумі 130752,50 грн.
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому наявні підстави для визнання їх протиправними та скасування.
За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктами 9.1.1, 9.1.3 п.9.1 ст.9 ПК України податок на прибуток та податок на додану вартість віднесено до загальнодержавних податків.
В силу п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктами 198.2, 198.3 ст.198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).
Згідно з п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.
У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
В силу вимог п.201.4 ст.201 ПК України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця.
Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
В силу п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
З акту перевірки позивача вбачається, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються, зокрема, на документальному не підтвердженні господарських операцій між позивачем та ТОВ «Чугуївський маслозавод», ТОВ «Синтез Україна»,  ТОВ «Антаріо ЛТД» та ТОВ «ПІ ЕЛЬ ТІ ВІ», а також реалізації позивачем товарів по цінам нижче придбання.
Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).
Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Як вбачається з вищенаведених норм, обов`язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб`єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.
За таких обставин, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.
З матеріалів справи вбачається, що Між позивачем (Покупець) та ТОВ «Чугуївський масло завод» (постачальник) був укладений Договір поставки від 10.10.2018 №П-1610, за умовами якого постачальник зобов`язується  в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити (передати у власність) Покупцеві: шрот соняшниковий негранульований (далі - Товар). Товар поставляється окремими партіями, які визначаються в Додатках до цього Договору. Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти і оплатити кожну партію товару. Відповідно до п.1-5 Додатку №1 від 10.10.2018 р. до Договору поставки №П-1610 від 10.10.2018, Постачальник продає, а Покупець купує наступний Товар: шрот соняшниковий негранульований. Загальна кількість Товару, що входить до Партії товару визначеної цим Додатком: 260,00 то +/- 10%. Ціна за 1 тону Товару складає 6000,00 грн. в т.ч. ПДВ (20%) - 1000,00 грн. Загальна вартість Партії товару визначеної цим Додатком складає: 1560000,00 грн. в т.ч. ПДВ (20%) - 260000,00 грн. Відповідно до п.4.3 Договору кожна окрема Партія товару передається від Постачальника до Покупця за видатковою накладною та Актом приймання - передачі (а.с.29-34 т.2).
Згідно з п. 1 та п. 4 Акту №1 від 16.10.2018 до Додатка №1 від 10.10.2018 р. до Договору поставки №П-1610 від 10.10.2018 p., а також Видаткової накладної №0к0000047 від 16.10.2018 р., Постачальник передав, а Покупець прийняв у власність наступний Товар: шрот соняшниковий негранульований, в кількості -260 т за ціною 5 000,00 грн. без ПДВ за 1 т, на загальну суму 1 300 000,00 грн. без ПДВ. Місце поставки товару: - EXW - Україна, Миколаївська обл., Березанівський район, смт. Березанка, вул. Новосельська, буд. 68, згідно "Інкотермс" в редакції 2010 р. (а.с.35-36 т.2)
Відповідно до п. 7 Додатку №1 від 10.10.2018 р. до Договору поставки №П-1610 від 10.10.2018 p., Покупець здійснює оплату за поставлену партію товару протягом 90 банківських днів, відлік яких розпочинається з дати передачі Партії товару визначеної даним Додатком за видатковою накладною та Актом приймання - передачі. Розрахунки здійснюються в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.
Позивач здійснив оплату за поставлений ТОВ «Чугуївський масло завод» шрот соняшниковий негранульований на загальну суму 560000,00 грн., відповідно до наступних платіжних доручень: платіжне доручення №1985 від 09.11.2018 р. на суму 100 000,00 грн.; платіжне доручення №1994 від 12.11.2018 р. на суму 95 000,00 грн.; платіжне доручення №2203 від 20.12.2018 р. на суму 100 000,00 грн.; платіжне доручення №2204 від 20.12.2018 р. на суму 60 580,00 грн.; платіжне доручення №2205 від 20.12.2018 р. на суму 100 000,00 грн.; платіжне доручення №2206 від 20.12.2018 р. на суму 300 000,00 грн.; платіжне доручення №2208 від 21.12.2018 р. на суму 100 000,00 грн.; платіжне доручення №2209 від 21.12.2018 р. на суму 400 000,00 грн.; платіжне доручення №2210 від 21.12.2018 р. на суму 304 420,00 грн (а.с.37-46 т.2).
Подальша реалізація придбаних товарів за вказаним договором здійснювалась на підставі Договору комісії №К-1610 від 10.10.2018, укладеним з ТОВ «Сінтеза Україна» (Комісіонер), за умовами якого Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента здійснювати від свого імені та за рахунок Комітента за обумовлену цим Договором винагороду такі дії: реалізацію нерезидентам України продукції, що належить Комітенту, укладає експортні зовнішньо економічні договори купівлі продажу Товару (контракти) з нерезидентами України. Згідно п. 2.1.2 вказаного Договору Комісіонер зобов`язаний, зокрема, прийняти у Комітента по акту прийому - передачі Товар партіями, які визначаються в додатках до цього Договору (а.с.46-53 т.2).
На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано Акт №1 приймання - передачі товару від 16.10.2018, за яким Комітент передав, а Комісіонер прийняв наступну партію товар - шрот соняшниковий негранульований вагою 260,00 т. Місце передачі товару: Україна, Миколаївська обл., Березанівський район, смт. Березанка, вул. Новосельська, буд. 68; Звіт Комісіонера №1 від 28.11.2018 про виконання робіт до Договору комісії №К-1610 від 10.10.2018, відповідно до якого у листопаді 2018 р. Комісіонер здійснив продаж товару на експорт - шрот соняшниковий, відходи і залишки, що походять з соняшникової сировини, тостований, негранульований, для технічних потреб в кількості 260,00 тон; Додаток №1 від 28.11.2018 до Звіту про перевезення Товару; копія Контракту № SFM3010-YP від 30.10.2018, укладеного між ТОВ "Сінтеза Україна" та "Sunoil Trade LTD", в графі 9 якої зазначено позивача в якості комітента; товаро-транспортні накладні та посвідчення про якість товару (а.с.55-86 т.2)
ТОВ "Сінтеза Україна" (Комісіонер) перерахувало на рахунок Позивача (Комітент) грошові кошти за реалізований на експорт товар на загальну суму 1 304 420,00 грн., підтвердженням чого є наступні платіжні доручення: платіжне доручення №34342 від 20.12.2018 на суму 100 000,00 грн.; платіжне доручення №34344 від 20.12.2018  на суму 100 000,00 грн.; платіжне доручення №34346 від 20.12.2018 на суму 300 000,00 грн.; платіжне доручення №34355 від 21.12.2018 на суму 100 000,00 грн.; платіжне доручення №34357 від 21.12.2018 на суму 400 000,00 грн.; платіжне доручення №34358 від 21.12.2018 на суму 304 420,00 грн (а.с.88-93 т.2).
Розрахунки між сторонами підтверджуються угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог №22/12/18 від 22.12.2018 (а.с.87 т.2), за якою сторони маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди на підставі ст. 601 ЦК України про зарахування таких зустрічних однорідних вимог, ... Станом на дату укладання цієї угоди, за договорами:
а) Договір комісії №К-1610 від 10.10.2018 ТОВ "Сінтеза Україна" є кредитором, а ТОВ "БАД-АЛТАЙ" є боржником при виконанні грошового зобов`язання в сумі 49 920,00 грн.;
б) Договір комісії №К-1610 від 10.10.2018 ТОВ "БАД-АЛТАЙ" є кредитором, а ТОВ "Сінтеза Україна" є боржником при виконанні грошового зобов`язання в сумі 43 680,00 грн..
Згідно пункту 1.2. Угоди розмір зустрічних грошових вимог за Договором №К-1610 від 10.10.2018 p., що підлягають заліку, складає 43 680,00 грн.
Згідно п. 1.5 Угоди №22/12/18 від 22.12.2018 р. про зарахування зустрічних однорідних вимог: зобов`язання Сторони-2 (Позивач) перед Стороною-1 (ТОВ "Сінтеза Україна") за Договором комісії №К-1610 від 10.10.2018 р. продовжують існувати на суму 6 240.00 грн., 18.04.2019 Позивач перерахував ТОВ "Сінтеза Україна" грошові кошти в розмірі 6 240,00 грн. згідно платіжного доручення №2854 від 18.04.2019.
Здійснення остаточних розрахунків за комісійним договором підтверджується платіжним дорученням від 18.04.2019 №2854 на суму 6240,00 грн. (а.с.94 т.2).
Також, між ТОВ «АНТАРІО ЛТД» (Рекламіст або Виконавець) та ТОВ «БАД-АЛТАЙ» (замовник) укладено договір про надання рекламних послуг №18/05-17/1 від 18.05.2017 року, відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується надати послуги щодо розміщення Рекламних матеріалів Замовника (або його Клієнтів) в рекламних блоках радіостанції "Авторадіо", радіостанції "Ретро ФМ", радіостанції "ДЖЕМ ФМ", радіостанції "NRJ", радіостанції "Голос Столиці", радіостанції "Lounge FM", радіостанції "Наше радіо", радіостанції "Радіо П`ятниця" у відповідності з умовами даного Договору та додатками до нього. Рекламіст зобов`язується: розробити та узгодити з Замовником рекламну кампанію Замовника, зокрема медіа - план розміщення рекламних матеріалів Замовника; Надавати Замовнику для підписання звіти щодо наданих послуг у вигляді актів наданих послуг та ефірних довідок, які підписуються Рекламістом. Замовник зобов`язується: передати Рекламістові аудиоролик, який Замовник планує використати в ході проведення рекламної кампанії, не пізніше ніж за 3 робочих дні до запланованого виходу рекламних матеріалів. Надання послуг за Договором підтверджується Актами здачі - приймання наданих послуг впродовж 3 робочих днів від дня закінчення кожного місяця. Термін дії договору до 31.12.2018. але до повного виконання зобов`язань сторонами (а.с.99-102 т.2).
На підтвердження господарських операцій по вказаному договору позивачем надані додатки до договору - медіаплани рекламної кампанії, акти надання послуг; ефірні довідки про розміщення реклами в ефірі, акти передачі рекламних матеріалів (а.с.103-121, 196 т.2).
Також позивач (замовник) мав господарській взаємовідносини з ТОВ "ПІ ЕЛЬ ТІ ВІ" (виконавець) за договором про надання рекламних послуг від 02.04.2018 №02/04-18/1, відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується надати послуги щодо розміщення Рекламних матеріалів Замовника (або його Клієнтів) в рекламних блоках радіостанції "Авторадіо", радіостанції "Ретро ФМ", радіостанції "ДЖЕМ ФМ", радіостанції "NRJ", радіостанції "Голос Столиці", радіостанції "Lounge FM", радіостанції "Наше радіо", радіостанції "Радіо П"ятниця" у відповідності з умовами даного Договору та додатками до нього. Рекламіст зобов`язується: розробити та узгодити з Замовником рекламну кампанію Замовника, зокрема медіа - план розміщення рекламних матеріалів Замовника; надавати Замовнику для підписання звіти щодо наданих послуг у вигляді актів наданих послуг та ефірних довідок, які підписуються Рекламістом.Замовник зобов`язується: передати Рекламістові аудиоролик, який Замовник планує використати в ході проведення рекламної кампанії, не пізніше ніж за 3 робочих дні до запланованого виходу рекламних матеріалів (а.с.122-126 т.2).
На підтвердження господарських операцій між позивачем та ТОВ "Пі Ель Ті Ві" матеріали справи містять наступні документи: медіа-плани рекламної компанії, акти надання послуг, ефірні довідки, акти передачі рекламних матеріалів (а.с.127-195, 197 т.2).
Також матеріали справи містять листи підтвердження про  трансляцію рекламних роликів, копії договорів контрагентів позивача із відповідними радіостанціями, письмові пояснення учасників правовідносин тощо (а.с.198 т.2 - а.с.13 т.3).
Згідно зі ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, позивачем дотримано вимоги щодо документування та підтвердження здійснених господарських операцій первинними документами, у відповідності до вимог п.44.1 ст.44 ПК України, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Подані позивачем докази підтверджують реальні зміни у майновому стані сторін та дають підстави вважати, що господарські операції, спрямовані на виконання вказаних правочинів, дійсно відбулися та є економічно виправданими.
Посилання контролюючого органу на можливі порушення вимог податкового законодавства контрагентами позивача (в тому числі щодо не подання податкової звітності) в жодному разі не може бути підставою для висновку про нереальність господарських операцій за укладеними з ними договорами.
Твердження контролюючого органу про відсутність у контрагентів позивача можливості виконання операцій з постачання товарів та послуг наявними трудовими ресурсами відхиляються судом, оскільки факт здійснення господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується наявними матеріалами справи, при цьому постачання товарів здійснював саме позивач на користь контрагентів. 
Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
Наявність певної податкової інформації, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак, не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності не відбувалося отримання (постачання) платником податків товарів (роботи, послуг) по господарським операціям з його контрагентами.
Також відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагентів позивача об`єктивної неможливості здійснення господарської діяльності, адже комерційна діяльність не завжди вимагає наявності власних основних засобів, значної кількості персоналу, оскільки наявна можливість укладення договорів оренди, найму тощо, або виконувати посередницькі функції при здійсненні операцій з купівлі продажу товарів (робіт/послуг).
Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника. 
Втім відповідачем не подано жодних належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його безпосереднього постачальника, зокрема, вироку по кримінальній справі щодо контрагентів позивача, в якому досліджувались господарські операції позивача з такими контрагентами, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект або інших відомостей, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок. 
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 23.07.2020, який має бути врахований судом при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Юридична відповідальність має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб. Крім того, порушення контрагентами позивача вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку щодо фіктивності відповідних господарських операцій, належним чином підтверджених.
Здійснення господарської діяльності контрагентом, не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. 
Жодних доказів на підтвердження того, що позивач або контрагенти позивача не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань по спірним операціям та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, матеріали справи не містять, а відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, зворотного не доведено.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо відсутності реального вчинення господарських операцій між позивачем та наведеними вище контрагентами, а твердження податкового органу щодо відсутності реального здійснення господарських операцій спростовано наявними матеріалами справи.
Порушення певними контрагентами позивача правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення платником податків вимог закону щодо формування даних податкової звітності, тому платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від  09.10.2018 у справі №815/3459/17 та від 10.11.2020 у справі №822/6302/15.
Твердження контролюючого органу про здійснення досудових розслідувань та наявність ухвал судів у кримінальних провадженнях, учасниками яких є контрагенти позивача, не є належними та допустимими доказами в розумінні КАС України, оскільки в даному випадку належним доказом може бути саме вирок суду у кримінальному провадженні, в якому надано оцінку відповідним господарським операціям, які ставляться під сумнів контролюючим органом щодо їх реального вчинення.
Також з акту перевірки вбачається, що за наслідками перевірки видаткових накладних та регістрів бухгалтерського обліку ТОВ "БАД-АЛТАЙ" по рахункам: 702 "Дохід від реалізації товарів", 902 "Собівартість реалізованих товарів", дійшов висновку про придбання товару підприємством у постачальників та видаткових накладних, що свідчать про реалізацію ТОВ "БАД-АЛТАЙ" товару на користь покупців, а також на підставі регістрів бухгалтерського обліку ТОВ "БАД-АЛТАЙ" по рахункам: 702 "Дохід від реалізації товарів", 902 "Собівартість реалізованих товарів", контролюючий орган дійшов висновку про реалізацію ТОВ "БАД-АЛТАЙ" товарів на користь покупців по ціні нижче їх придбання, та порушено вимоги п. 188.1 ст. 188, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України в частині не нарахування податкових зобов`язань з ПДВ за липень 2016 року - березень 2019 року в сумі 1564,00 грн і відсутність факту складання та реєстрації в ЄРПН податкових накладних по відповідним зобов`язанням з ПДВ.
В той же час, з матеріалів справи вбачається, що позивач реалізовує товар, отриманий в результаті переробки/фасування, що обліковується за виробничою собівартістю. Протягом звітного періоду, до його закінчення товар обліковується за плановою собівартістю, а фактична вартість розраховується в кінці такого звітного періоду, внаслідок чого проводиться коригування планової собівартості до фактичної собівартості реалізованого товару. 
Відповідно до п.11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг)складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.
До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати;змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.
Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві.
Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством. 
Позивач зазначає, що на підприємстві встановлено облік готової продукції за розрахунково-відпускними (плановими) цінами, в аналітичному обліку відображається облікова її вартість і відхилення фактичної собівартості продукції від вартості її за обліковими цінами. В сумі вони складають фактичну виробничу собівартість готової продукції. 
Планова собівартість виготовленої продукції являє собою прогноз величини витрат певної господарчої організації на виготовлення конкретної продукції. Вона використовується для обліку готової продукції, коли фактична собівартість ще не сформована остаточно, може змінюватись.
В той же час, фактична собівартість продукції - це сума витрат, здійснених конкретною господарчою організацією в ході виготовлення продукції за умов, що склалися на виробництві.
Натомість, акт перевірки позивача містить відомості, які включають планові показники собівартості, тобто прогнозовані, які мають бути відкориговані до фактичних сум в кінці звітного періоду. У разі перевищення фактичної собівартості продажу товарів над їх ціною продажу, має бути донараховано ПДВ на суму перевищення. При цьому, наявні в акті перевірки відомості щодо планових (прогнозованих) показників собівартості продукції не можуть бути використані як обґрунтування висновку про заниження податкових зобов`язань з ПДВ, адже вони не враховують коригування собівартості (зменшення) в кінці звітного періоду до фактичної собівартості товару, отриманого з переробки, що включає вартість товарів та матеріалів, переданих в переробку та вартість послуг фасування. 
Позивачем наведено розрахунки планової та фактичної собівартості реалізованого товару, що піддавався переробці «какао масло», за якими вбачається, що реалізація переробленого товару відбулась за вартістю, яка є вищою за фактичну собівартість, що також підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних, актів надання послуг з переробки, звітами про перероблену сировину, калькуляціями собівартості продукції та відповідними коригуваннями по картці рахунку №281 (а.с.38-73 т.3).
За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними твердження контролюючого органу про реалізацію позивачем товарів по ціні нижче придбання та, як наслідок, заниження податкових зобов`язань та відсутність факту складання та реєстрації відповідних податкових накладних.
З наведеного вбачається, що висновки контролюючого органу стосовно порушення позивачем норм податкового законодавства під час відображення у податковій звітності результатів господарської діяльності по операціям з ТОВ «Чугуївський маслозавод», ТОВ «Синтез Україна»,  ТОВ «Антаріо ЛТД» та ТОВ «ПІ ЕЛЬ ТІ ВІ» та щодо реалізації товарів по цінам нижче собівартості є безпідставними та спростовані матеріалами справи, що свідчить про недоведеність відповідачем правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 20.11.2019 №00003430502, №00003440502, №00003450502, №000003460502 та наявності підстав для їх скасування.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на відкликання контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 20.11.2019 №00003460502, оскільки воно вважається відкликаним з 10.12.2020 - тобто з моменту прийняття відповідачем нового податкового повідомлення-рішення №00132290702, що мало місце після прийняття судом першої інстанції рішення в даній справі, а тому наведена обставина не може впливати на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в розумінні ст.308 КАС України.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 28 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Текст постанови виготовлено 29 березня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                          Н.В.Безименна

Судді                                                                                                              В.О.Аліменко

                                                                                                              А.Ю.Кучма