Справа № 461/1377/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р. 
Провадження № 22-ц/811/1278/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:58

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        26 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А., Приколоти Т.І.
секретаря: Бадівської О.О.
за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 02 березня 2020 року у справі за позовом   ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс», за участю третьої особи: ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИЛА:
Позивач звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс», за участю третьої особи: ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання вчинити дії. Свої вимоги мотивує тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 у вечірній час телеорганізацією - Телеканалом новин «24» Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» здійснено трансляцію програми (передачі) з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на тему: « ІНФОРМАЦІЯ_3 інформацію, зокрема, щодо трудової діяльності ОСОБА_1 , під час перебування на посаді директора Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод», а також про його особисте життя.
Розповсюдження відповідачем 19.11.2018 аудіовізуальної інформації про позивача у програмі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » є поширенням інформації, оскільки її трансляцію здійснено по телебаченню - Телеканалі новин « ІНФОРМАЦІЯ_4 », а також у мережі Інтернет. У мережі інтернет продовжує зберігатися відеозапис програми. Станом на ІНФОРМАЦІЯ_5 в мережі Інтернет за веб-адресою Телеканалу « ІНФОРМАЦІЯ_4 , за веб-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 здійснено 965 переглядів (« ІНФОРМАЦІЯ_4 ).
Позивач зазначає, що поширена щодо ОСОБА_1 у програмі інформація не відповідає дійсності, оскільки містить відомості про події та явища, існування яких відповідно до вимог закону має бути підтверджено обвинувальним вироком суду, якого не ухвалено, а отже такі відомості про позивача про, начебто, скоєння ним злочину, станом на дату оприлюднення програми не існували, а інша поширена інформація про обставини, які мали місце під час досудового розслідування вважається неповною та перекрученою.
Національним антикорупційним бюро України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 52016000000000439 від 21.11.2016 за ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, в якому позивач набув статусу підозрюваного.
ІНФОРМАЦІЯ_7 на Телеканалі новин «24» опубліковано програму «Справа детектива» за темою: «Справа про закупівлю двигунів на Львівському бронетанковому». Автор і ведуча вказаної програми ОСОБА_4 (про що зазначається у титрах на початку програми) у передачі повідомляє, що справа детектива є умовною назвою кримінального провадження:
«в якому за версією слідства у 2015 році посадові особи Збройних сих і ДП ЛБТЗ у змові із засновником ТОВ з ознаками фіктивності та за участі інших фірм розробили та реалізували корупційну схему із закупівлі запасних частин та комплектуючих до бронетанкового озброєння і техніки, чим вчинили розтрату бюджетних коштів».
До участі у програмі запрошено детектива НАБУ ОСОБА_5 (прізвище не назване) -людину, яка зі слів ведучої програми ОСОБА_6 «безпосередньо брала участь» у розслідуванні вказаної справи.
У програмі детектив ОСОБА_5 , яким виявився ОСОБА_7 (заступник директора Харківського територіального управління НАБУ), у відповідь на запитання ведучої програми ОСОБА_6 розповідає про невідомо яку «корупційну схему» при змові керівництва Бронетанкового заводу і Збройних сил, спрямовану на закупівлю ДП «ЛБТЗ» запасних частин до бронетанкової техніки, зокрема двигунів до танків Т-72, які, зі слів детектива, виявились вживаними.
У відповідь на твердження ведучої програми ОСОБА_6 про те, що: «крім чисто юридичних моментів тут є дуже такий серйозний моральний аспект, оскільки в Україні йде війна, гинуть люди, а тут виявляється, що можливо хтось наживається на цій війні і можливо на цих смертях ».
Детектив НАБУ Ткаченко М.С. зазначає: «я готовий розповісти деяку інформацію, деякі деталі, які були встановлені під час розслідування вказаної вами справи, і однак лише в обсягу який дозволяється кримінальним процесуальним кодексом, тобто тільки ту інформацію, яка не містить таємниці слідства».
Після цього ведуча програми ОСОБА_6 ставить детективу НАБУ запитання:        «Чи правильно я розумію, що закуповувалися нові двигуни для нових танків, які потім повинні були піти у війська можливо навіть на схід України?».
Заслухавши відповідь детектива НАБУ щодо обставин закупівлі Бронетанковим заводом двигунів до танків Т-72, ведуча програми ОСОБА_6 ставить детективу НАБУ чергове питання: «тобто керівництво державного підприємства і збройних сил, за версією слідства, змовилось для того щоб організувати корупційну схему? Хто конкретно і про які суми йдеться?».
У відповідь на це детектив НАБУ повідомляє, що: «...на даний час скеровано до суду обвинувальний акт стосовно п`яти фігурантів, п`яти осіб, це керівник державного підприємства, а саме керівник державного підприємства Львівський бронетанковий завод, його заступник» та перелічено інших 3 (трьох) осіб. При цьому, в момент коли детектив вказує на керівника ДП «ЛБТЗ» у програмі з`являється зображення позивача з його ідентифікацією як « ОСОБА_8 директор ДП «Львівський бронетанковий завод».
По завершенню опитування детектива НАБУ ОСОБА_7 ведуча програми ОСОБА_6 зазначила наступне: «… представники Збройних сил і Державного підприємства в оборонній сфері організували корупційну схему на закупівлю комплектуючих для танків, призначених для АТО. На старі, очевидно, ще радянські танки, тільки під виглядом нових, закупили тридцятирічні двигуни, але й виявляється закупили те, що 10 років тому було розпродано Міністерством оборони».
Незважаючи на наявність у кримінальному провадженні 5 (п`яти) фігурантів особливий (переважний) акцент у програмі зроблено саме на позивачеві, як на колишньому керівникові Бронетанкового заводу. Фактично, увесь сюжет програми побудовано навколо вчинення ним, начебто, корупційних дій, пов`язаних із закупівлею ДП «ЛБТЗ» вживаних двигунів до бронетанкової техніки. Так, зокрема, у програмі розкриваються:
- подробиці його професійної (трудової) діяльності, зокрема про те, що він є помічником народного депутата (на громадських засадах) ОСОБА_9 , а також те, що на час розслідування ОСОБА_10 було відсторонено від виконання обов`язків директора ЛП «ЛБТЗ»;
- відомості про те, що суд прийняв рішення про обрання позивачу запобіжного заходу у вигляді арешту (тримання під вартою), під час обрання якого як ОСОБА_11 так й інші народні депутати «від БПП і один депутат від Батьківщини» були готові взяти позивача на поруки;
- зазначається про те, що в день поновлення позивача на посаді директора
Бронетанкового заводу Державним концерном «Укроборонпром» було прийнято рішення про звільнення позивача із займаної посади;
- повідомляється про чинення позивачем тиску на свідків у кримінальному провадженні, факти якого (у неповідомлений спосіб) фіксувалися органом досудового розслідування;
- демонструється відео з інцидентом з працівниками Бронетанкового заводу, на якому ОСОБА_1 постає перед невдоволеним колективом ДП «ЛБТЗ», який не допускає його на територію заводу, викрикуючи по декілька разів «ганьба»;
- відтворюється інтерв`ю з головою профспілки Бронетанкового заводу ОСОБА_12 , який стверджує про вчинення позивачем «великих махінацій»;
- демонструється операція із затримання позивача правоохоронним органами (разом із зображенням Р. ОСОБА_13 );
- публікуються інтерв`ю ОСОБА_14 щодо реальних обставин придбання ДП «ЛБТЗ» комплектуючих запчастин до бронетанкової техніки, яке усно інтерпретується ведучою програми ОСОБА_6 та детективом НАБУ, як намагання позивача маніпулювати даними для того, щоб у глядача склалось враження, що події злочину не відбулось або він до цього не причетний. Стверджується, що ОСОБА_1 , здійснюється: «компіляція певних фраз з окремих документів, викладаючи їх таким чином, у вигідному для себе світлі, маніпулюючи фактично цими даними без використання інших матеріалів іншої інформації, і тому намагається скласти враження, ніби, взагалі або не відбулось події злочину або він до цього не причетний ».
Ведуча програми ОСОБА_6 вдається до відверто образливих питань та висловлювань, зазначаючи про те, що:
- «фігуранти справи намагаються маніпулювати фактами, щоби переконати всіх у своїй невинуватості, та крапку в цій справі може поставити тільки суд, але чи будуть затягувати розгляд цієї справи в суді?».
- «що потрібно, що б усі винні у цій справі понесли покарання?».
- «чи намагалися фігуранти справи перешкоджати слідству?».
У програмі також стверджується, що: «органом досудового слідства зібрано достатньо як прямих так і дотичних доказів, які підтверджують вину того чи іншого фігуранта обвинуваченого, крім того допитано низку осіб, здобуті певні дані, які в своїй сукупності надали нам змогу повідомити про підозру та в подальшому скерувати обвинувальний акт до суду. Позивач ОСОБА_1 зазначає, що ведуча програми ОСОБА_6 вдається до провокативних висловлювань, спрямованих на нав`язування власного упередженого ставлення до справи споживачам, застосовуючи такі мовні звороти, що зумовлюють формування негативної думки про фігурантів справи та позивача зокрема, а також ставлять під сумнів об`єктивність і неупередженість суду, який розглядатиме кримінальну справу. Прикладом цьому є наступний вислів ведучої ОСОБА_6 : «Отже фігуранти справи намагаються маніпулювати фактами, щоб переконати всіх у своїй невинуватості... Вони ж, у свою чергу, намагаються маніпулювати фактами зі справи, щоб переконати всіх у своїй невинуватості. Однак крапку в цій справі може поставити тільки суд, та чи буде він справедливим!? ... Що потрібно щоб усі винні в цій справі понесли покарання? Тобто, ведучою програми ОСОБА_6 застосовано такі способи донесення інформації, які призводять до формування думки споживача, що зокрема позивач, вже визнаний винним у скоєнні злочину, хоча його вона у встановленому законом порядку обвинувальним вироком суду не доведена. В той же час, матеріали кримінального провадження містять неоднозначні докази вини фігурантів справи та ОСОБА_10 зокрема і, навпаки, свідчать про відсутність факту виникнення кримінального проступку.
Використання у передачі зазначених тверджень щодо позивача свідчить, що, нібито, позивач дійсно скоїв злочин, розповідаються обставини вчинення злочину, що вина у його скоєнні підтверджена зібраними слідством доказами.
Зважаючи на те, що не має жодного обвинувального вироку стосовно позивача, що набрав законної сили, поширена відповідачем у програмі інформація щодо обставин вчинення ОСОБА_15 злочину не відповідає дійсності.
Вважає, що поширена інформація не відповідає дійсності, вводить в оману споживачів та негативно впливає на честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки всі перераховані висловлювання та повідомлення про факти мають ознаки, спрямовані на об`єктивну характеристику ОСОБА_10 як особи, яка скоїла злочин, якого він не вчиняв. Однак, за відсутності повної, достовірної, достатньої інформації споживачі не мали змоги зробити об`єктивний висновок щодо цього. З огляду на зміст поширеної у програмі інформації, відповідач знехтував такими професійними принципами роботи з інформацією як об`єктивність, правдивість, точність, аргументованість. Тому просив позовні вимоги задовольнити та зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Телерадіокомпанія Люкс» протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили, безкоштовно надати ОСОБА_1 право на відповідь у передачі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у формі зачитування ведучою передачі «Справа детектива» ОСОБА_3 або іншим ведучим передачі «Справа детектива» коментаря ОСОБА_1 від 29 листопада 2018 року щодо змісту передачі «Справа детектива» на тему: «Справа про закупівлю двигунів на Львівському бронетанковому»; зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Телерадіокомпанія Люкс» протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили, розмістити запис оприлюднення коментаря ОСОБА_1 від ІНФОРМАЦІЯ_8 для необмеженого доступу глядачів на офіційному Веб-сайті Телеканалу новин « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Телерадіокомпанія Люкс» протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили видалити відеозапис програми «Справа детектива» в мережі Інтернет за веб-адресою Телеканалу «24»: https://24tv.ua/hto_nazhivayetsya_na_viyni_v_ukrayini_abo_yak_minoboroni_zakupili_svoye_zh _stare_obladnannya_n1066122 та за веб адресою:  ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 02 березня 2020 рокуу задоволенні позову  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс», за участю третьої особи: ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання вчинити дії - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1  – ОСОБА_2 .
 
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що за відсутності вироку суду, відповідач поширив на позивача інформацію, яка не відповідає дійсності та вводить в оману споживачів, яка негативно впливає на честь, гідність, ділову репутацію, права та законні інтереси позивача. Вважає, що поширена інформація про позивача, не містить алегорії, сатири, гіперболи тощо, вона не є припущенням чи критикою позивача, її можна перевірити на достовірність, тому вона не є оціночним судженням, зокрема у розумінні положень ст. 1, 30 Закону України «Про інформацію». Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надано.
       У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати з мотивів, викладених у скарзі.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, тому розгляд справ проводиться в їх відсутність.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги. До такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з наступного. 
Згідно ч. 1 ст. 367 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.
Судом установлено, що 19 листопада 2018 року - Телеканалом новин «24» Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» здійснено трансляцію програми (передачі) з назвою «Справа детектива» на тему: «Справа про закупівлю двигунів на Львівському бронетанковому».
Ведуча програми ОСОБА_3 у передачі повідомляє, що справа детектива є умовною назвою кримінального провадження: «в якому за версією слідства у 2015 році посадові особи Збройних сих і ДП ЛБТЗ у змові із засновником ТОВ з ознаками фіктивності та за участі інших фірм розробили та реалізували корупційну схему із закупівлі запасних частин та комплектуючих до бронетанкового озброєння і техніки, чим вчинили розтрату бюджетних коштів».
У програмі детектив ОСОБА_7 (заступник директора Харківського територіального управління НАБУ) у відповідь на запитання ведучої програми ОСОБА_3 розповідає про «корупційну схему» при змові керівництва Бронетанкового заводу і Збройних сил, спрямовану на закупівлю ДП «ЛБТЗ» запасних частин до бронетанкової техніки, зокрема двигунів до танків Т-72, які, зі слів детектива, виявились вживаними.
У відповідь на твердження ведучої програми ОСОБА_3 про те, що: «крім чисто юридичних моментів тут є дуже такий серйозний моральний аспект оскільки в Україні йде війна, гинуть люди, а тут виявляється, що можливо хтось наживається на цій війні і можливо на цих смертях», детектив НАБУ ОСОБА_7 зазначає: «я готовий розповісти деяку інформацію, деякі деталі, які були встановлені під час розслідування вказаної вами справи, і однак лише в обсягу який дозволяється кримінальним процесуальним кодексом, тобто тільки ту інформацію, яка не містить таємниці слідства».
Після цього ведуча програми ОСОБА_3 ставить детективу НАБУ запитання: «Чи правильно я розумію, що закуповувалися нові двигуни для нових танків, які потім повинні були піти у війська можливо навіть на схід України?».
Заслухавши відповідь детектива НАБУ щодо обставин закупівлі Бронетанковим заводом двигунів до танків Т-72, ведуча програми ОСОБА_3 ставить детективу НАБУ чергове питання: «тобто керівництво державного підприємства і збройних сил, за версією слідства, змовилось для того щоб організувати корупційну схему? Хто конкретно і про які суми йдеться?».
У відповідь на це, детектив НАБУ повідомляє, що: «...на даний час скеровано до суду обвинувальний акт стосовно п`яти фігурантів, п`яти осіб, це керівник державного підприємства, а саме керівник державного підприємства Львівський бронетанковий завод, його заступник» та перелічено інших 3 осіб. При цьому, в момент коли детектив вказує на керівника ДП «ЛБТЗ» у програмі з`являється зображення позивача з його ідентифікацією як « ОСОБА_8 директор ДП «Львівський бронетанковий завод».
Завершивши опитування детектива НАБУ ОСОБА_7 , ведуча програми ОСОБА_6 зазначила наступне: «… представники Збройних сил і Державного підприємства в оборонній сфері організували корупційну схему на закупівлю комплектуючих для танків, призначених для АТО. На старі, очевидно, ще радянські танки, тільки під виглядом нових, закупили тридцятирічні двигуни, але й виявляється закупили те, що 10 років тому було розпродано Міністерством оборони».
Ведуча програми ОСОБА_3 зазначає про те, що: 
- «фігуранти справи намагаються маніпулювати фактами, щоби переконати всіх у своїй невинуватості, та крапку в цій справі може поставити тільки суд, але чи будуть затягувати розгляд цієї справи в суді?».
- «що потрібно, що б усі винні у цій справі понесли покарання?».
- «чи намагалися фігуранти справи перешкоджати слідству?».
У програмі повідомляється також про те, що: «представники Збройних сил і Державного підприємства в оборонній сфері організували корупційну схему на закупівлю комплектуючих для танків ...»;
«посадові особи Збройних сих і ДП ЛБТЗ у змові із засновником ТОВ з ознаками фіктивності та за участі інших фірм розробили та реалізували корупційну схему із закупівлі запасних частин та комплектуючих до бронетанкового озброєння і техніки, чим вчинили розтрату бюджетних коштів ...»;
«тобто керівництво державного підприємства і збройних сил, за версією слідства, змовилось для того щоб організувати корупційну схему? Хто конкретно і про які суми йдеться?»;
«на даний час скеровано до суду обвинувальний акт стосовно п 'яти фігурантів, п 'яти осіб, це ... керівник державного підприємства Львівський бронетанковий завод»;
«отже фігуранти справи намагаються маніпулювати фактами, щоби переконати всіх у своїй невинуватості»;
«що потрібно, що б усі винні у цій справі понесли покарання?»;
«розробили та реалізували корупційну схему»;
«органом досудового слідства зібрано достатньо як прямих так і дотичних доказів, які підтверджують вину того чи іншого фігуранта обвинуваченого». 
Звертаючись до суду з позовом про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання вчинити дії, позивач ОСОБА_1 вказував на те, що поширено аудіовізуальну інформацію, зокрема, щодо трудової діяльності ОСОБА_1 , під час перебування на посаді директора Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод», а також про його особисте життя. 
Позивач зазначав, що поширена щодо ОСОБА_1 у програмі інформація не відповідає дійсності, оскільки містить відомості про події та явища, існування яких відповідно до вимог закону має бути підтверджено обвинувальним вироком суду, якого не ухвалено, а отже такі відомості про позивача про, начебто, скоєння ним злочину, станом на дату оприлюднення програми не існували, а інша поширена інформація про обставини, які мали місце під час досудового розслідування вважається неповною та перекрученою. Тому вважає, що поширена інформація не відповідає дійсності, вводить в оману споживачів та негативно впливає на честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки всі перераховані висловлювання та повідомлення про факти мають ознаки, спрямовані на об`єктивну характеристику ОСОБА_10 як особи, яка скоїла злочин, якого він не вчиняв.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що поширена відповідачем інформація не є такою, що порушує право позивача на повагу до гідності та честі, на недоторканість ділової репутації. Суд також дійшов висновку, що з огляду на характер викладу інформації у передачі, поширена відповідачем інформація не містить фактичних даних та є оціночними судженнями.
       З правильністю та обґрунтованістю висновків суду першої інстанції погоджується колегія суддів. 
Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Також суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до статті 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або санкцій, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського спокою, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.
Втручання у право особи на свободу вираження поглядів становитиме порушення статті 10 Конвенції, якщо воно не підпадатиме під одне з виключень, встановлених пунктом 2 статті 10 Конвенції. Відповідно суди мали по черзі розглянути, чи було втручання у цій справі «встановлено законом», чи переслідувало воно ціль (цілі), яка (які) є легітимними відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, та чи було воно "необхідним у демократичному суспільстві" задля досягнення зазначеної мети (рішення у справі "Санді Таймс проти Сполученого Королівства" від 26.04.1979).
У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (стаття 299 ЦК України).
Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Згідно із ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова) судам роз`яснено, що статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
У пункті 15 Постанови роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
У п. 19 Постанови також роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.
Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що позивач повинен довести обставини, що оспорювана відповідачем інформація стосується безпосередньо його, а також впливає на його немайнові права та порушує ділову репутацію.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Зі змісту сюжету під назвою «Справа детектива» з темою «Справа про закупівлю двигунів на Львівському бронетанковому» від 19 листопада 2018 року вбачається, що ведуча телепрограми «Справа детектива» постійно задає питання ОСОБА_7 , щоб отримати більше інформації про обставини закупівлі двигунів на Львівському бронетанковому заводі та постійно висловлює оцінку відповідей детектива. Крім того, ОСОБА_6 використовує і власне питальні речення, і риторичні питання, що не вимагають відповіді. Тому типи речень, використані телеведучою вказують на те, що вона не стверджувала фактів про діяльність позивача, а висловлювала своє суб`єктивне ставлення до подій. 
Отже, судом першої інстанції правильно встановлено відсутність підстав для визнання оспорюваної інформації недостовірною, оскільки мовні обороти, висновки у передачі не дають можливості дійти висновку, що уся інформація стосується лише і безпосередньо позивача та порушує його немайнові права.
Крім того, як встановлено судом детективами Національного антикорупційного бюро України було завершено досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом розтрати 14,5 млн. грн під час закупівлі двигунів для потреб Збройних Сил України (ЗСУ) і складено обвинувальний акт стосовно посадових осіб ЗСУ та Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод». 11 липня 2018 року прокурори Спеціалізованої антикорупційної прокуратури скерували обвинувальний акт до Солом`янського районного суду м. Києва для розгляду по суті. Зокрема, статус обвинувачених у справі має ОСОБА_1 , директор ДП «ЛБТЗ», який обвинувачується у вчиненні злочину за ч.5 ст.191 Кримінального кодексу України, ч.2 ст.366 КК України, така інформація є загальнопоширеною. 
Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що Державне підприємство «Львівський бронетанковий завод» є публічною юридичною особою, і дії його керівництва, посадових осіб та діяльність в цілому має надзвичайну суспільну вагу і підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. З огляду на це, ведуча програми, при висловлюванні щодо обставин справи, неодноразово, об`єктивно посилається на версію слідства.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду, що оскаржувана позивачем інформація є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України "Про інформацію" закріплюється право на поширення суспільно необхідної інформації, тобто інформації, що є предметом суспільного інтересу. У такому випадку право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.
Законодавцем визначено, що кожному гарантовано право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач зазначив, що поширена відповідачем інформація є фактичними твердженнями, які не є достовірними, тому підлягає спростуванню у спосіб, у який її було поширено.
Водночас, аналіз практики ЄСПЛ дає підстави стверджувати, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (рішення ЄСПЛ від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).
Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Аналіз змісту вказаної передачі вказує на те, що її автор висловлює оціночні судження, припущення, критичну оцінку певних фактів щодо ситуації, яка склалася навколо вказаного розслідування, а також свою особисту думку щодо обставин, виражених у висловлюваннях гостя програми детектива НАБУ ОСОБА_7 .
Таким чином, з огляду на характер викладу інформації автором передачі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що висвітлена в ній інформація є оціночними судженнями автора, яка ґрунтується на особистих припущеннях та не містить фактичних даних. 
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено, що поширена інформація порушує особисті немайнові права останнього, завдає шкоди немайновим благам позивача.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого ним судового рішення не впливають та фактично є доводами позовної заяви, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 

ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення.
       Рішення Галицького районного суду м.Львова від 02 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:05.02.2021

Головуючий         

Судді