Ухвала
 
26 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 755/20605/15-ц
провадження № 61-934ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І. 
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права приватної власності на нерухоме майно, 
ВСТАНОВИВ:
27 листопада 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду                від 10 вересня 2020 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2020 року наведені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень визнано судом неповажними, а доводи, наведені на обґрунтування пропуску процесуального строку, помилковими. Касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків. Зокрема, заявнику запропоновано з метою вирішення питання про поновлення строку на касаційне оскарження навести обґрунтовані причини його пропуску та надати докази поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій. Також в ухвалі суду зазначено про необхідність подання нової редакції касаційної скарги із зазначенням правильної назви суду касаційної інстанції, а також із наведенням підстав касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій відповідно до правил частини другої статті 389 ЦПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року та повернуто касаційну скаргу заявнику.
18 січня 2021 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду міста Києва                      від 28 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня            2020 року у вказаній вище справі. Дана касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2021 року поновлено строк на касаційне оскарження вказаних судових рішень та залишено касаційну скаргу без руху. Надано заявнику строк на виконання вимог ухвали, а саме, заявнику необхідно було доплатити судовий збір у розмірі 10 975 грн. Роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали.
15 лютого 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду клопотання про зменшення розміру судового збору, яке обґрунтовував тим, що на даний момент не працює внаслідок хронічних захворювань та одночасно здійснює догляд за сестрою, яка страждає на психічне захворювання, а розмір судового збору, який необхідно сплатити за подання касаційної скарги, перевищує 5 % розміру його річного доходу за попередній календарний рік.
На підтвердження вищезазначених доводів, заявником надано копії: довідки управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про отримання допомоги від 12 січня 2021 року; довідки Центру по нарахуванню та виплаті пенсій та допомог від 05 січня 2021 року; виписки з карткового рахунку АТ «Альфа-Банк»; відомості з Державного реєстру фізичних              осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків                      від 07 лютого 2021 року.
Вивчивши подане клопотання, Верховний Суд дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню з огляду на такі підстави.
Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», частини першої статті 136 ЦПК України, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
Пунктом 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови що предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
За правилами частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» та частини третьої статті 136 ЦПК України суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цих статей.
Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
Європейський суд з прав людини виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений. Адже невиправдано великий його розмір, який не враховує фінансове положення заявника, а розраховується на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя. Зокрема, така позиція була викладена у справі «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії» (рішення від 26 липня 2011 року).
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Особливо це стосується порушення заявником процедури касаційного провадження.
У той же час, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.
При вирішенні питання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.
Враховуючи, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, і приймаючи до уваги те, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, суд касаційної інстанції вважає за можливе зменшити розмір судового збору до 2 805 грн за подання касаційної скарги у цій справі.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. 
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. 
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору задовольнити.
Зменшити ОСОБА_1 розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду                               від 10 вересня 2020 року до 2 805 грн.
Відкрити касаційне провадження у цій справі. 
Витребувати із Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу                           № 755/20605/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права приватної власності на нерухоме майно.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 23 березня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                          І. В. Литвиненко  
 
                                                                  В. С. Висоцька
 
                                                                                                      А. І. Грушицький