ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/928/20  Номер провадження 33/814/210/21	Головуючий у 1-й інстанції Фадєєва С. О.  Доповідач ап. інст. Нізельковська Л. В.	

ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Полтавської області Нізельковська Л.В.
за участі:
захисника – адвоката Ковальчука О.М.,
особи, яка притягається
до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Крюківського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 27 травня 2020 року,
в с т а н о в и в:
Цією постановою 	  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , 	

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КпАП України, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 153 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 420, 40 грн в дохід держави. 
       Постановою судді  ОСОБА_1  визнаний винуватим в тому, що він 12.03.2020 року, о 17.12 год., керуючи автомобілем „ВАЗ 21013”, д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по вул.Ярмаркова, 2, в м.Кременчук Полтавської області, на вимогу поліцейського про зупинку, подану за допомогою проблискових маячків червоного та синього кольору і звукового сигналу, не зупинився, внаслідок чого був затриманий шляхом переслідування на службовому автомобілі патрульної поліції. Своїми діями  ОСОБА_1  порушив п.2.4 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-2 КпАП України.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, та звільнити від сплати судового збору. Вказує, що працівниками поліції не виконано, визначені п.8.9 ПДР України, вимоги про зупинку транспортного засобу, що ставить під сумнів законність переслідування та, як наслідок, зупинення автомобіля. 
Запис на носії інформації є сумнівного походження. Будь-які дані щодо технічного приладу, за допомогою якого проводилась відеофіксація адміністративного правопорушення, як і взагалі дані про застосування такого приладу, в матеріалах справи відсутні.
Єдиним свідком, зазначеним у протоколі, являється ОСОБА_2 , який є працівником поліції та входив до складу екіпажу патрульної поліції, а тому показання даного свідка не можуть вважатися об`єктивним доказом.
Протокол про адміністративне правопорушення складено з порушеннями положень ст.256 КпАП України, а саме, в ньому не зазначено відмітки про роз`яснення прав та обов`язків, визначених ст.268 КпАП України, не зазначено інформації про те, що особа відмовилась від підписання протоколу та отримання його копії. 
Крім того, суддя не врахував, що ОСОБА_1 є малозабезпеченою особою, а тому, відповідно до п.п.„г” п.2 ч.1 ст.8 Закону України „Про судовий збір”, відноситься до числа суб`єктів, яким суддя повинен зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.
Про місце, дату та час розгляду справи ОСОБА_1 належним чином повідомлений не був. Розгляд справи проведено за його відсутності, що свідчить про неповноту судового розгляду.
Вислухавши захисника Ковальчука О.М. та особу, яка притягається до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 , які підтримали подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Суддя місцевого суду у відповідності до вимог ст.ст. 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення повно, всебічно та об`єктивно дослідив усі обставини справи в їх сукупності.
Висновок судді про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КпАП України, ґрунтується на матеріалах провадження та досліджених у судовому засіданні доказах.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 провини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та вказав, що наміру на невиконання законного розпорядження працівників поліції щодо зупинення транспортного засобу не мав, в зв`язку з чим і здійснив декілька зупинок. Однак, поліцейські зупинили транспортний засіб без передбачених на те підстав, що ставить під сумнів саму законність переслідування та, як наслідок, зупинення автомобіля. При цьому, працівники поліції не представились, не пред`явили своїх службових посвідчень, як і не роз`яснили йому, визначених ст.268 КпАП України, прав. 
Статтею 122-2 КпАП України передбачено відповідальність за невиконання водіями транспортних засобів, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та/або вантажів, вимог уповноважених посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, про зупинку транспортного засобу. 
Згідно з п.2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.
Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 на вимогу поліцейського про зупинку, подану за допомогою проблискових маячків червоного та синього кольору і звукового сигналу, не зупинився, внаслідок чого був затриманий шляхом переслідування службовим автомобілем патрульної поліції
З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що працівники поліції, під час патрулювання міста, виявили автомобіль „ВАЗ 21013”, д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого, не надавши переваги у русі, намагався виїхати на головну дорогу, в зв`язку з чим і був зупинений. Під час перевірки транспортного засобу та спілкування з поліцейськими, водій, не пояснюючи своїх дій, продовжив рух. Після цього, екіпаж патрульної поліції почав переслідувати вказаний автомобіль, увімкнувши при цьому проблискові маючи, виконуючи маневр зменшення його швидкості та притиснення до узбіччя, однак ОСОБА_1 на дії працівників поліції щодо його зупинення не реагував, а навпаки, продовжував рух та намагався втекти, перетинаючи при цьому суцільну лінію та виїжджаючи на зустрічну смугу для руху, чим створював перешкоди для зустрічних транспортних засобів. В подальшому, після вживання заходів транспортний засіб „ВАЗ 21013”, д.н.з. НОМЕР_1 , було зупинено та встановлено особу водія.
Доводи захисника про те, що відеозапис неналежний доказ, є неогрунтованими. 
Відповідно до ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Так, ніхто не заперечує, що на відео зображений саме ОСОБА_1 , транспортний засіб „ВАЗ 21013”, номерний знак якого чітко проглядається, час, пора року, обставини події відповідають обставинам даної справи. При цьому відеозапис наданий на запит суду заступником командира батальйону патрульної поліції в м.Кременчук УПП в Полтавській області ДПП, в зв`язку з розглядом даної справи в суді першої інстанції. 
Як пояснив ОСОБА_3 , під час несення служби, було зупинено автомобіль „ВАЗ 21013”, д.н.з. НОМЕР_1 , з підстав невиконання водієм дорожнього знаку 2.1 („дати дорогу”). Під час перевірки транспортного засобу, посвідчення, реєстраційний документ та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності водій не надав та, всупереч вимогам працівників поліції, продовжив рух далі. Прийнявши рішення про переслідування та подальшого зупинення вказаного авто, на службовому автомобілі поліції було ввімкнено синій та червоний проблискові маячки, застосовано спеціального сигнал, однак на вказані вимоги водій не реагував. В подальшому, шляхом блокування, даний транспортний засіб було зупинено, встановлено особу водія, ким виявився ОСОБА_1 . 
Вказані обставини повністю підтвердив ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді першої інстанції, який зазначив, що під час несення служби, було зупинено автомобіль „ВАЗ 21013”, д.н.з. НОМЕР_1 , з підстав невиконання водієм дорожнього знаку 2.1 („дати дорогу”). Під час перевірки транспортного засобу, посвідчення, реєстраційний документ та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності водій не надав та, всупереч вимогам працівників поліції, продовжив рух далі. Прийнявши рішення про переслідування та подальшого зупинення вказаного авто, на службовому автомобілі поліції було ввімкнено проблискові маячки, застосовано спеціального сигнал, однак на вказані вимоги водій не реагував. В подальшому, шляхом блокування, даний транспортний засіб було зупинено. Після цього, працівники поліції підійшли до автомобіля, представились водію, пояснили причину зупинки, однак ОСОБА_1 протягом тривалого часу відмовлявся надати реєстраційні документи на транспортний засіб та документи, що дозволили б встановити його особу. Однак, згодом ОСОБА_1 надав посвідчення водія. При цьому, пояснив, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 було роз`яснено передбачені законом права.
Вказані докази отримані у передбачений законом спосіб, узгоджуються між собою і підстав їм не довіряти немає. 
При цьому, особу водія було встановлено відповідно до наданого ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортним засобом та державного номерного знаку автомобіля „ВАЗ 21013”, д.н.з. НОМЕР_1 , з використанням Інтегрованої інформаційно-пошукової системи ОВС України „АРМОР”. ОСОБА_1 безпосередньо допитувався у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, встановлено його анкетні дані, які відповідають даним, зазначеним у протоколі про адміністративне правопорушення. 
Протокол про адміністративне правопорушення складено у відповідності до вимог ст.256 КпАП України, під час його складання істотних порушень, що тягли б за собою визнання доказів недопустимими, працівниками поліції допущено не було. Відсутність посилання у відповідній графі протоколу на частину статті на обставини справи та кваліфікацію дій ОСОБА_1 не впливають.
При цьому, від підписання протоколу та отримання його копії ОСОБА_1 відмовився, що і підтверджує відсутність його підпису у графі про роз`яснення йому прав та обов`язків, визначених ст.268 КпАП України.
Невиконання водіями транспортних засобів вимог уповноважених посадових осіб про зупинку транспортного засобу саме по собі є самостійним складом правопорушення і доведеність факту вчинення цього правопорушення не залежить від того, чи були у поліцейських підстави зупиняти транспортний засіб. Тому доводи апелянтів і в цій частині є необґрунтованими.
Таким чином, посилання апелянта щодо недоведеності його вини, а також допущення порушень в ході складання протоколу та під час розгляду справи у місцевому суді є надуманими та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Доводи ОСОБА_1 щодо порушення його прав, передбачених ст.268 КпАП України, є непереконливими. Своїми правами у відповідності до вимог ст.ст. 268, 271 КпАП України ОСОБА_1 скористався під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, де був присутній він сам та запрошений ним захисник Ковальчук О.М.
Не вбачається підстав і для звільнення апелянта від сплати судового збору. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону України „Про судовий збір” враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
Згідно з ч.2 ст.8 Закону суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Тобто, звільнення особи від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду.
ОСОБА_1 надав суду інформацію лише про свої доходи, отримані у 2011, 2014 та 2015 роках, а також про доходи, отримані у І кварталі 2020 року. 
Отже, об`єктивних даних, що свідчили б про доходи ОСОБА_1 у 2020 році, суду не надано.
При цьому ОСОБА_1 є працездатним, на обліку в Семенівській районній філії Полтавського обласного центру зайнятості як безробітній не перебуває, за пошуком роботи не звертався.
Таким чином, підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору не вбачається.
Враховуючи вищенаведене, постанова судді місцевого суду є законною і підстав для її зміни чи скасування немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Крюківського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 27 травня 2020 року щодо ОСОБА_1 – без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя                                   Л.В. Нізельковська