ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2135/21 Справа № 202/7265/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
         головуючого судді Єлізаренко І.А.,
         суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,
         за участю секретаря Заворотного К.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю “Дніпрокомунтранс” на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю “Дніпрокомунтранс”, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, на стороні відповідача ОСОБА_2 , про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди 

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що 14 липня 2016 року у м. Дніпропетровську на вул. Холодильній, 4 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного їй на праві власності автомобіля СITROEN C4, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля (сміттєвоза) КАМАЗ 4925 САК 338254, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2016 року (справа №202/6240/16-п) ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави. Згідно висновку експертного дослідження з визначення вартості матеріального збитку КТЗ №4439/1 від 15 лютого 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля СITROEN C4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 86 963,07 грн. Вказувала, що 24 січня 2017 року вона отримала від ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» страхове відшкодування у розмірі 49500 грн. Компенсацію залишку матеріальної шкоди у розмірі 37 463 грн. 07 коп. має відшкодувати відповідач, як винна особа. Крім того, з вини відповідача нею понесені додаткові витрати: 2200 грн. – витрати на експертне дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку; 1350 грн. 72 коп. – витрати на автотехнічне дослідження; 500 грн. – витрати на посвідчення нотаріальних довіреностей. Таким чином з відповідача підлягає стягненню грошова сума у розмірі 41 513 грн. 07 коп., як різниця між загальною сумою матеріальної шкоди та розміром страхового відшкодування, яке вона отримала від страхової компанії. Крім того, діями відповідача їй було спричинено моральну шкоду, оскільки автомобіль є єдиним засобом пересування сім`ї, на його купівлю були витрачені чималі кошти, які довгий час накопичувалися. Під час ДТП вона була пасажиром пошкодженого автомобіля, сиділа позаду з правої сторони та дуже сильно злякалась. Автомобіль, який наразі виведено з ладу, суттєво допомагав сім`ї як у отриманні доходу, так й у вирішенні суто сімейних побутових питань. Пошкодженням автомобіля їй було завдано моральних страждань та психічних навантажень і хвилювань. Вона на тривалий час втратила нормальний сон та душевний спокій. Моральну шкоду позивач оцінює в 5000 грн. З наведених підстав ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 47793 грн. 79 коп., з яких: 37463 грн. 07 коп. – матеріальний збиток нанесений автомобілю марки СITROENC4, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 500 грн. – витрати на оформлення нотаріально-посвідченої довіреності на представника, який має вести всі справи, пов`язані із фактом вищевказаної ДТП, у тому числі, у суді, оскільки вона не має юридичної освіти; 2200 грн. – витрати на експертне дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку; 1350 грн. 72 коп. – витрати на автотехнічне дослідження; 5000 грн. – моральної шкоди; 1280 грн. – судовий збір. 
16 січня 2020 року ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву, а також заяву про заміну неналежного відповідача ОСОБА_2 на належного відповідача - ТзДВ «Дніпрокомунтранс», оскільки із наданого стороною відповідача відзиву на позовну заяву від 11 листопада 2019 року та долучених доказів їй стало відомо, що ОСОБА_2 не є власником автомобіля КАМАЗ, 4925 САК 338254, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вказаний транспортний засіб є власністю ТзДВ «Дніпрокомунтранс», з якими ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з 25 грудня 2010 року, а на час скоєння ДТП останній виконував свої трудові обов`язки. Просила суд стягнути з ТзДВ на свою користь 47 793 грн. 79 коп.: з яких 37 463 грн. 07 коп. - матеріальний збиток, спричинений в результаті ДТП; 500 грн. – витрати на оформлення нотаріально-посвідченої довіреності на представника; 2200 грн. – витрати на експертне дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку; 1350 грн. 72 коп. – витрати на автотехнічне дослідження; 5000 грн. – моральна шкода, 1280 грн. – судовий збір. 
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2020 року прийнято до провадження уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ТзДВ «Дніпрокомунтранс», третя особа - ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди.
Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТзДВ «Дніпрокомунтранс» на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріального збитку, спричиненого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, 34 385 грн. 03 коп. У задоволенні позовних вимог в частині відшкодування витрат: на експертне дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку, автотехнічне дослідження; оформлення нотаріально посвідченої довіреності та відшкодування моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з ТзДВ «Дніпрокомунтранс» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 704 грн. 80 коп.
В апеляційній скарзі ТзДВ «Дніпрокомунтранс» просять скасувати рішення  суду від 03 листопада 2020 року  та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 , посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1 є власником автомобіля СITROEN C4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (т.1, а.с. 9).
14 липня 2016 року о 08 год. 40 хв. по вулиці Холодильній, 4 у м. Дніпро сталася ДТП за участю належного позивачу транспортного засобу - автомобіля СITROEN C4, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , та транспортного засобу автомобіля (сміттєвоза) КАМАЗ 4925 САК 338254, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . 
Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2016 року (справа №202/6240/16-ц) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави (т.1, а..с 57).
Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2016 року (справа №202/4746/16-ц) провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого за ст.124 КУпАП, закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення - на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП (т.1, а.с. 54).
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
На день скоєння ДТП, 14 липня 2016 року, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіля КАМАЗ 4925 НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована у ДОУ ПРАТ «Українська Пожежна - Страхова компанія», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 5374758 від 10 грудня 2015 року. Згідно вказаного полісу ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілого, становить 50 000 грн., франшиза - 500 грн. Страхувальником є ТзДВ «Дніпрокомунтранс» (т.1 а.с. 241).
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , як власнику автомобіля СITROEN C4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до висновку експертного дослідження експерта автотоварознавця ОСОБА_4 по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 3917 від 27 липня 2016 року, була спричинена матеріальна шкода на суму 75 490 гривень 57 копійки, без врахування ВТВ та 83 885 грн. 03 коп. з урахуванням втрати товарної вартості (т.2 а.с. 5-13).
ОСОБА_2 на момент ДТП перебував у трудових відносинаїх із ТзДВ «Дніпрокомунтранс» та працював водієм (т.1 а.с.151).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність
Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Відповідно до довідки ПрАТ «Українська Пожежна -Страхова компанія» №3082/17 від 06 жовтня 2020 року, страхова компанія за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів – полісом №АЕ/5374758 від 10 грудня 2015 року, у межах страхової суми здійснила виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 49500 грн., які є різницею між лімітом відповідальності - 50000 грн. та франшизою — 500 грн. (т.2 а.с. 2).
Вказані обставини сторонами не заперечуються.
Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Згідно п. 6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.
Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Згідно довідки регіонального Сервісного центру в Дніпропетровській області № 331/4-1876 від 10 травня 2019 року транспортний засіб марки «КАМАЗ 4925», д.н.з НОМЕР_2 , згідно зі свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_4 зареєстровано за ТзДВ «Дніпрокомунтранс» (ЄДРПОУ02128158).
На день скоєння ДТП, 14 липня 2016 року, ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТзДВ «Дніпрокомунтранс», обіймаючи з 25 грудня 2010 року посаду водія автотранспортних засобів (наказ №224-к від 24 грудня 2010 року). ДТП сталася під час виконання ним службових обов`язків, що підтверджується шляховим листом № 93582845 від 14 липня 2016 року (т.1, а.с.151,152).
Розмір матеріальної шкоди, встановлений експертним висновком № 3917 від 27 липня 2016 року, та не спростований відповідачем становить 83 885,03 грн. (з урахуваннім ВТВ), що перевищує ліміт страхового полюсу.  Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого  висновку про стягнення  з ТзДВ «Дніпрокомунтранс» на користь ОСОБА_1 матеріального збитку у сумі 34385 грн. 03 коп., які є різницею між загальним розміром спричиненої матеріальної шкоди - 83 885,03 грн. та розміром виплаченого страхового відшкодування - 49 500 грн. 
В апеляційній скарзі відповідач зазанчав, що ОСОБА_1 пропущено строк позовної давності, оскільки позивач подала уточнену позовну заяву 16 січня 2020 року, а дорожньо-транспортна пригода відбулася 14 липня 2016 року. Однак, вказані доводи апеляційної скарги є безпідставними з огляду на наступне.
Позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність – це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). 
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або пр. о особу, яка його порушила, що визначено частиною 1 статті 261 ЦК України.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
Відповідно до ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.
ДТП за участю належного позивачу транспортного засобу - автомобіля СITROEN C4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталася 14 липня 2016 року.
У листопаді 2018 року, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди.
Згідно з ч.ч.2, 3 ст.51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
До початку розгляду справи по суті, 16 січня 2020 року, ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву, а також заяву про заміну неналежного відповідача ОСОБА_2 на належного відповідача - ТзДВ «Дніпрокомунтранс», оскільки із наданого стороною відповідача відзиву на позовну заяву від 11 листопада 2019 року та долучених доказів з`ясувалось, що ОСОБА_2 не є власником та/або володільцем автомобіля КАМАЗ, 4925 САК 338254, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вказаний транспортний засіб є власністю ТзДВ «Дніпрокомунтранс», з якими ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з 25 грудня 2010 року, та на час скоєння ДТП виконував свої трудові обов`язки. 
З огляду на вказані обставини справи у їх сукупності та наведені норми ст. 51, 264 ЦПК України, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування позовної давності щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ТзДВ «Дніпрокомунтранс» та доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строків позовної давності є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, незаконності рішення суду є необгрунтованими.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого процесуального законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.ст.  367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 
                                               П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю “Дніпрокомунтранс” - залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 листопада 2020 року -  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя

Судді