Ухвала
 
16 лютого 2021 року
 
місто Київ
 
справа № 496/1249/13-ц
 
провадження № 61-1548св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Приватне підприємство «Агростар Ч»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21 березня 2014 року у складі судді Трушиної О. І. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Агростар Ч» 
(далі - ПП «Агростар Ч», приватне підприємство) із позовом про поділ майна та визнання права власності, який ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 06 березня 2014 року залишено без розгляду.
Стислий виклад заперечень відповідача
Відповідач позов не визнала, у серпні 2013 року звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання майна ПП «Агростар Ч» об`єктом права особистої приватної власності, а саме: цілісний майновий комплекс колишнього військового містечка АДРЕСА_1 ; земельну ділянку несільськогосподарського призначення, площею 12, 7794 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку несільськогосподарського призначення, площею 0, 1627 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлові будівлі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлові будівлі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 ; земельну ділянку, площею 1, 0000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку, площею 5, 3757 га, розташовану за адресою: 
АДРЕСА_2 ; земельну ділянку, площею 4, 8500 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку, площею 1, 5537 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .
В обґрунтування позову посилався на те, що 03 березня 2000 року між ним та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який розірвано 19 березня 2008 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області. 
04 квітня 2005 року між ОСОБА_3 
(матір`ю позивача) та ОСОБА_1 укладено договір дарування грошей на суму 2 020, 00 грн для використання їх для розробки статуту, реєстрації підприємства та внеску до статутного фонду ПП «Агростар Ч». 
17 серпня 2005 року виконавчий комітет Одеської міської ради зареєстрував ПП «Агростар Ч». Відповідно до статуту ПП «Агростар Ч» його єдиним засновником є ОСОБА_1 , статутний капітал підприємства на момент його утворення складав 400, 00 грн. У своїй діяльності ПП «Агростар Ч» з доходів, одержаних підприємством від реалізації продукції, послуг, інших видів господарської діяльності, набуло права власності на спірне майно. Позивач вважав, що оскільки право власності на земельні ділянки виникло після розірвання шлюбу, тому ОСОБА_2 не має на них прав. Також ОСОБА_1 посилався на те, що майно ПП «Агростар Ч» набувалося з доходів, одержаних підприємством, створеним за його особисті грошові кошти та кошти від реалізації продукції, послуг, інших видів господарської діяльності, кредитів. Рішенням засновника від 26 червня 2008 року він збільшив розмір статутного капіталу ПП «Агростар Ч» до 800 400, 00 грн, а рішенням від 15 вересня 2008 року до 1 300 000, 00 грн. Оскільки для утворення та діяльності ПП «Агростар Ч» майно зі спільної сумісної власності подружжя не виділялося, статутний капітал та майно підприємства сформовано не за рахунок спільної сумісної власності подружжя, а за рахунок особистих коштів ОСОБА_1 , все майно ПП «Агростар Ч» є об`єктом права його особистої приватної власності.
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 21 березня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано об`єктом права особистої приватної власності ОСОБА_1 майно ПП «Агростар Ч», а саме: земельну ділянку несільськогосподарського призначення, площею 12, 7794 га; земельну ділянку несільськогосподарського призначення, площею 0, 1627 га; земельну ділянку, площею 1, 0000 га; земельну ділянку, площею 5, 3757 га; земельну ділянку, площею 4, 8500 га; земельну ділянку, площею 1, 5537 га; та нежитлові будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . У задоволенні інших позовних вимог суд відмовив.
Постановою Апеляційний суд Одеської області від 18 грудня 2018 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.
Ухвалюючи зазначені рішення, суди керувалися тим, що для утворення та діяльності ПП «Агростар Ч» майно зі спільної сумісної власності подружжя не виділялося, статутний капітал та майно підприємства сформовано не за рахунок спільної сумісної власності подружжя, а за рахунок особистих коштів ОСОБА_1 та кредитних коштів підприємства, крім того, право власності на зазначені земельні ділянки виникло після розірвання шлюбу. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 у справі № 1-8/2012 приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. Статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності.
ОСОБА_2 , не погодившись із судовими рішеннями, у січні 2019 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Заявник обґрунтовує касаційну скаргу доводами про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Заявник зазначає, що суд не розглянув первісний позов позивача, оскільки ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01 липня 2013 року скасовано ухвалу суду першої інстанції від 26 квітня 2013 року про залишення позову без розгляду, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Суди не взяли до уваги, щостатутний капітал та майно ПП «Агростар Ч» сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, отже є об`єктом їхньої спільної сумісної власності. Про зазначене, зокрема, свідчить та обставина, що вона виступила поручителем за зобов`язаннями ПП «Агростар Ч» з повернення суми кредиту, який використано на придбання спірних земельних ділянок. Суд також не врахував, що спірні ділянки придбані ПП «Агростар Ч» у період шлюбу. Суди неналежним чином оцінили представлені докази та зробили необґрунтований висновок про те, що договір дарування грошей, укладений між позивачем та його матір`ю, доводить факт належності спірного майна позивачу на праві особистої власності.
Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою
Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX 
(далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Враховуючи, що касаційна скарга у справі, що переглядається, подана у 2019 році, вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-IX.
Перевіривши матеріали справи, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для зупинення касаційного провадження у справі.
Суд встановив, що предметом спору є вимоги про поділ майна подружжя, визнання права власності, зокрема, визнання майна ПП «Агростар Ч» об`єктом права особистої приватної власності.
Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій зробили висновок, що для утворення та діяльності ПП «Агростар Ч» майно зі спільної сумісної власності подружжя не виділялося, статутний капітал та майно підприємства сформовані не за рахунок спільної сумісної власності подружжя, а за рахунок особистих коштів ОСОБА_1 та кредитних коштів підприємства, крім того, право власності на зазначені земельні ділянки виникло після розірвання шлюбу. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 у справі № 1-8/2012 приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. Статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності.
Ухвалою від 09 вересня 2020 року Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду справу № 916/2813/18 за позовом ОСОБА_4 до 
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування частки у статутному капіталі Приватного підприємства «НІКА-2» (далі - ПП «НІКА-2») від 13 липня 2015 року, за участю третьої особи - ПП «НІКА-2», направив на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвалою Велика Палата Верховного Суду від 30 вересня 2020 року прийняла до свого розгляду зазначену справу.
Направляючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Касаційний господарський суд зазначив, що впродовж тривалого періоду часу існують діаметрально відмінні правові позиції Верховного Суду України та Конституційного Суду України щодо правового режиму майна приватного підприємства, а також питання, чи є майно приватного підприємства об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Вирішення цієї виключної правової проблеми дозволить подолати зазначені суперечності. Оскільки діяльність приватних підприємств фактично не врегульована законодавством України, виключною правовою проблемою є визначення правової природи приватного підприємства, співвідношення приватного підприємства з товариством з обмеженою відповідальністю. На практиці суди у переважній більшості випадків не розмежовують приватне підприємство та товариство з обмеженою відповідальністю. Зважаючи на відсутність належного законодавчого регулювання діяльності приватних підприємств, виникає потреба в усуненні існуючої невизначеності, у тому числі шляхом можливого застосування аналогії. Зазначені правові проблеми стосуються не єдиної справи, а мають значення для реалізації особами корпоративних прав у приватних підприємствах та товариствах з обмеженою відповідальністю, зареєстрованих в Україні. Отже, передача цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду визначена як необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.
Враховуючи, що справа справу № 916/2813/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування частки у статутному капіталі 
ПП «НІКА-2» від 13 липня 2015 року передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а у справі, що переглядається, досліджуються подібні правові відносини, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду визнає за обґрунтоване зупинити касаційне провадження у цій справі до вирішення іншої судової справи у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.
Керуючись статтями пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Зупинити касаційне провадження у цивільній справі № 496/1249/13-ц ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне підприємство «Агростар Ч», про визнання майна підприємства об`єктом права особистої приватної власності, за касаційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21 березня 2014 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 916/2813/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування частки у статутному капіталі Приватного підприємства «НІКА-2».
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                 С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

В. В. Яремко