УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 січня 2021 року
м. Київ
справа № 642/394/20
провадження № 51-164ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року.
Суть питання
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів (до 19 січня 2021 року).
Не погоджуючись з указаним рішенням місцевого суду, обвинувачений оскаржив його до апеляційного суду.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 23 листопада 2020 року на підставі ч. 2 ст. 403 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України), закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого, на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2020 року, оскільки обвинувачений відмовився від своєї апеляційної скарги, а ухвала не була оскаржена іншими особами.
У касаційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 просить скасувати ухвали місцевого і апеляційного судів та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Частинами 1 та 2 ст. 424 Кримінального процесуального Кодексу України (далі — КПК України) визначено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.
Таким чином, ухвала Ленінського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції, оскільки вона не переглядалась в апеляційному порядку, а тому Верховний Суд не розглядає доводи його касаційної скарги в цій частині. 
Що стосується оскаржуваної ухвали апеляційного суду, якою суд закрив апеляційне провадження стосовно ОСОБА_4 , то вона може бути оскаржена в касаційному порядку.
Статтею 427 КПК України встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Частиною 1 ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду, не конкретизував, яких саме порушень допустився цей суд, під час розгляду кримінального провадження стосовно нього, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого судового рішення, та чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду, з огляду на положення ч. 1 ст. 438 КПК України, та на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Також ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі, посилаючись на допущені, на його думку, апеляційним судом порушення права на захист, не зазначає у чому саме ці порушення полягали, з огляду на положення частин 1, 2 ст. 403 КПКУкраїни.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК України, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
При цьому вимоги до суду касаційної інстанції, викладені обвинуваченим у скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК України щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. 
Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу — без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак обвинувачений у своїй касаційній скарзі, усупереч вищевказаним вимогам, порушує питання лише про скасування рішення апеляційного суду, тоді як таке скасування є підставою для призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК України, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 цього Кодексу, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                    ОСОБА_3