Ухвала
05 березня 2021 року
м. Київ
Справа № 937/1647/20
Провадження № 51-1193 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 серпня 2020 року,
встановив:
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2020 року повернуто заяву ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 23 грудня 2004 року з підстав, передбачених статтями 461, 464 КПК України.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 13 серпня 2020 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 задоволено частково, скасовано вказану ухвалу суду першої інстанції та постановлено нову ухвалу, якою відмовлено у відкритті кримінального провадження за заявою засудженого  ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 23 грудня 2004 року.
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд вказаних судових рішень в касаційному порядку.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів Касаційного суду дійшла висновку, що касаційну скаргу засудженого слід залишити без руху, встановивши йому строк для усунення недоліків, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. 
Таке обґрунтування має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений, посилаючись, фактично, на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не вказує у чому, з огляду на положення статей 412, 419 КПК України, полягають такі порушення судом апеляційної інстанції, при розгляді його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке постановлене в порядку статей 459 - 467 КПК України, які були б підставою для скасування судом касаційної інстанції ухвали апеляційного суду, та належним чином засуджений не обґрунтовує свої доводи у цій частині.
Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України, касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.
Такі вимоги мають узгоджуватися із приписами ст. 436 КПК України, згідно з якими суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Проте, у касаційній скарзі відсутнє належне формулювання вимог засудженого із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції за наслідками розгляду скарги. Вимоги засудженого до касаційного суду, про поновлення процесуального строку на подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленим обставинами, виходить за межі розгляду касаційної скарги та не узгоджуються із приписами ст. 436 КПК України.
Таким чином, відсутність у касаційній засудженого ОСОБА_4 належного обґрунтування підстав для скасування ухвали апеляційного суду, та відсутність належного формулювання вимог засудженого, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
У зв`язку із зазначеним, керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, суд касаційної інстанції вважає, що касаційну скаргу засудженого слід залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених недоліків.
При повторному зверненні до суду засудженим має бути підтверджено, що ним не пропущено цей строк.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд 
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 серпня 2020 року, залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ним копії даної ухвали для усунення вказаних недоліків.
У разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, така скарга повертається особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                        ОСОБА_3