Справа № 442/5647/20                                         Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І. 
Провадження № 22-ц/811/175/21                                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Категорія справи:41

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        22 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Ніткевича А.В. та Шандри М.М.,
за участю секретаря Івасюти М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Крилової Олени Леонідівни, представника Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк”, на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк” (в подальшому – „Банк”) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 у якому просило стягнути зі згаданого відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 січня 2017 року у розмірі 28 906 грн. 35 коп. та судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 24.01.2017 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Однак, взятих на себе зобов`язань відповідач належним чином не виконував, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на17.06.2020 року становить 28 906 грн. 35 коп., яка складається з 20 909 грн. 37 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 7 996 грн. 98 коп. заборгованості за простроченими відсотками (а.с. 1-4).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 194-198).

Дане рішення оскаржила представник позивача - Банку.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права.
Вважає, що позовні вимоги Банку у повній мірі обгрунтовані доказами, які знаходяться у матеріалах справи і які відповідачем не спростовані (а.с. 208-213).

Відповідач ОСОБА_1 подав Відзив на апеляційну скаргу, у якому просить оскаржуване Банком рішення суду залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі суд мотивував тим, що у матеріалах справи відсутні докази про погодження між сторонами спору розміру відсотків за користування кредитом, а також тим, що«позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт укладення кредитного договору у формі, передбаченій ЦК України, не надано докази, які б беззаперечно свідчили про отримання відповідачем кредитних коштів та їх розмір …».

Колегія суддів вважає, що вище наведені висновки суду не в повній мірі відповідають матеріалам справи, виходячи з наступного.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);
-        обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);
-        доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
-        належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Банком в обґрунтування заявлених ним позовних вимог було подано до суду (зокрема) належним чином завірену копію підписаної 24.01.2017 року відповідачем ОСОБА_1 . Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 12).
В свою чергу, відповідачем було подано до суду письмові Відзив на позовну заяву (а.с. 113-115) та Заперечення (а.с. 178-179), у яких відповідач не заперечує підписання ним 24.01.2017 року вищезгаданої Анкети-заяви, а також отримання кредитних коштів. 
За вище наведених обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - з урахуванням наступних обставин по справі.

У вище згаданій підписаній відповідачем Анкеті-заяві від 24.01.2017 року зазначено, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. 

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як вбачається з матеріалів справи, у заяві позичальника від 24 січня 2017 року процентна ставка не зазначена.
За вище наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача 7 996 грн. 98 коп. заборгованості за простроченими відсотками до задоволення не підлягає і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

В той же час, як вбачається з Розрахунку заборгованості за договором від 24.01.2017 року, поданого самим Банком в обгрунтування заявлених ним позовних вимог, з коштів, внесених ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитним договором від 24.01.2017 року, 19 085 грн. 06 коп. було зараховано в рахунок погашення заборгованості відповідача за нарахованими Банком відсотками, розмір яких (як вже зазначалося вище) між сторонами згаданого кредитного договору не обумовлювався. Зарахування коштів на погашення заборгованості за нарахованими відсотками («процентами») у сумі саме 19 085 грн. 06 коп. визнається і самим відповідачем у поданих ним Запереченнях на позовну заяву (а.с. 178-179). Відтак, оскільки таке зарахування було неправомірним, то згадану суму слід зарахувати на погашення тіла кредиту, а тому до стягнення з відповідача на користь Банку підлягає 1 824 грн. 31 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту:
20 909 грн. 37 коп. – 19 085 грн. 06 коп. = 1 824 грн. 31 коп.

Статтею 141 встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1) і що у випадку, коли суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей же суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13). 
За подачу позовної заяви Банком сплачено 2 102 грн. (а.с. 103), а за подачу апеляційної скарги – 3 153 грн. судового збору (а.с. 214): всього – 5 255 грн. 
Суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення 6,31 % позовних вимог Банку (про стягнення 1 824 грн. 31 коп. з 28 906 грн. 35 коп.заявлених позовних вимог).
Відтак, з відповідача підлягає до стягнення на користь Банку 331 грн. 59 коп. (6,31% від 5 255 грн. сплаченого судового збору).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк” частково задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 листопада 2020 рокускасувати та ухвалити нову постанову, якою позов Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк” до ОСОБА_1 частково задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) 1 824 грн. 31 коп. (одну тисячу вісімсот двадцять чотири) заборгованості за простроченим тілом кредиту, отриманого ОСОБА_1 на підставі кредитного договору від 24 січня 2017 року, укладеного у вигляді Анкети-заяви, підписаної згаданими сторонами.

В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) 331 (триста тридцять одну) грн. 59 коп. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 22 лютого 2021 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ніткевич А.В.

                                                                        Шандра М.М.