ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/315/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №710/18/20 Категорія:  	Побережна Н. П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Бондаренко С. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       18 лютого 2021 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Новікова О.М., Фетісова Т.Л.
за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Лип`янської сільської ради на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2020 року, ухваленого у складі судді Побережної Н.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Лип`янської сільської ради, третя особа Лип`янська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, зобов`язання зробити запис у трудовій книжці, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення майнової та моральної шкоди, повний текст рішення складено 08 грудня 2020 року, -
в с т а н о в и в :
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лип`янської сільської ради, третя особа Лип`янська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, зобов`язання зробити запис у трудовій книжці, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення майнової та моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18 грудня 2019 року засобами поштового зв`язку цінним поштовим відправленням він отримав від відповідача власну трудову книжку із записом про звільнення з роботи (дата звільнення 16 грудня 2019 року) та належним чином засвідчену копію розпорядження відповідача №176/К від 29 листопада 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого днем звільнення є 03 грудня 2019 року.
Зі змісту розпорядження відповідача вбачається, що з ініціативи Лип`янської сільської ради розірвано трудовий договір з позивачем, укладений на невизначений строк, шляхом звільнення його з посади директора Лип`янська загальноосвітня школи І-ІІІ ступенів Шполянської районної ради Черкаської області. 
Зазначає, що його звільнення відбулося в період тимчасової непрацездатності, яка мала місце в період з 01 грудня 2019 року до 13 грудня 2019 року включно, що не допускається згідно з ч.3 ст. 40 КЗпП України. 
Вважає, що розпорядження відповідача від 29 листопада 2019 року №176/К «Про звільнення ОСОБА_1 » незаконне та прийняте з порушенням ч.2 ст.19 Конституції України, ч.3 ст. 40 КЗпП України.
Підставою звільнення позивача визначено вчинення ним як особою, яка виконує виховні функції аморального проступку несумісного з продовженням даної роботи, однак без конкретизації щодо суті вчиненого аморального проступку, коли та за яких обставин він вчинений та якими конкретними фактами, обґрунтованими належними, допустимими достовірними та достатніми доказами це підтверджується. 
Розпорядження відповідача містить посилання на рішення виконавчого комітету Лип`янської сільської ради від 29 листопада 2019 року №77, на засіданні якого позивач не був присутній, оскільки його ніхто не запрошував.
До компетенції виконавчого комітету відповідача не належить вирішення питання звільнення з роботи позивача, оскільки не він приймав його на роботу на посаду директора школи, контракту з виконавчим комітетом Лип`янської сільської ради він також не укладав. 
17 грудня 2019 року отримавши під підпис розпорядження Лип`янської сільської ради від 03 грудня 2019 року №179/К «Про внесення змін до розпорядження сільського голови №176/К «Про звільнення ОСОБА_1 » від 29 листопада 2019 року», яке було прийняте в період тимчасової непрацездатності, позивач передав справи, документи та майно Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів особі, яка була призначена виконуючим обов`язки директора школи. 
У розпорядженні Лип`янської сільської ради від 03 грудня 2019 року №179/К датою звільнення вказано перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності, хоча відповідно до п.5 ч.1 ст. 40 КЗпП, розпорядження могло бути прийняте відповідачем лише після нез`явлення позивача на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, із зазначенням конкретної дати звільнення. 
Стверджує, що його незаконне звільнення з роботи не має нічого спільного з аморальним проступком, вчинення якого не підтверджується жодними конкретними фактами, обґрунтованими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. 
Незаконне звільнення ОСОБА_1 здійснено керівником Лип`янської сільської ради – ОСОБА_2 виключно з його особистих мотивів, після передачі у вересні 2019 року цілісного майнового комплексу Лип`янської загальноосвітнньої школи І-ІІІ ступенів з комунальної власності Шполянської районної ради Черкаської області в комунальну власність Лип`янської сільської ради. 
Також, керівник Лип`янської сільської ради – ОСОБА_2 неодноразово вимагав, щоб ОСОБА_1 написав заяву про звільнення за власним бажанням. 
Звільнення відбулося виключно на підставі матеріалів перевірки анонімного звернення невідомих батьків учнів Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, та письмового пояснення позивача відібраного у нього всупереч його справжньої волі під психічним тиском, без підтвердження вчинення аморального проступку конкретними фактами.
Розірвання трудового договору з позивачем проведено без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, членом якої є позивач. 
Посада керівника (директора) закладу загальної середньої освіти передбачає виключно управлінські функції, пов`язані з організацією та забезпеченням освітнього процесу у школі, тому не належить до суб`єктів, які можуть бути звільнені відповідно до п.3 ч.1 ст.41 КЗпП України. 
Внаслідок протиправних дій та рішень відповідача, позивачу завдана майнова шкода, яка полягає у його витратах на купівлю ліків під час стаціонарного лікування, яке відбулося в період часу з 1 грудня 2019 року по 13 грудня 2019 року, тобто коли посадовими особами відповідача завідомо незаконно перевірялось анонімне звернення невідомих батьків учнів школи.
Окрім того, позивачу завдано моральної шкоди внаслідок протиправних дій та рішень відповідача, яка полягає у грубому порушенні його трудових прав, приниження честі і гідності, а також ділової репутації, неможливості отримувати винагороду за працю, погіршення стану здоров`я, постійних переживаннях, зміні звичайних умов життя, необхідності відстоювати свої права у судових та правоохоронних органах. 
На підставі викладеного, та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд визнати незаконними та скасувати розпорядження відповідача від 29 листопада 2019 № 176/К «Про звільнення ОСОБА_1 » та від 03 грудня 2019 №179/К «Про внесення змін до розпорядження сільського голови № 176/К «Про звільнення ОСОБА_1 » від 29 листопада 2019».
Поновити позивача на посаді директора Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області, в цій частині допустити негайне виконання рішення суду.
Зобов`язати відповідача в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 в розділі «Відомості про роботу» зробити запис № 10 наступного змісту: «Запис за № 9 є недійсним, поновлений на попередній роботі» та у графі 4 зробити посилання на розпорядження відповідача про поновлення на роботі позивача на підставі рішення суду, в цій частині допустити негайне виконання рішення суду.
Стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за період вимушеного прогулу з 03 грудня 2019 року до дня ухвалення судом рішення про поновлення позивача на роботі, в цій частині допустити негайне виконання рішення суду, але не більше за один місяць. 
Стягнути з відповідача на користь позивача завдану майнову шкоду у розмірі 3 295 гривень 80 копійок; 
Стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень.
Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 16 січня 2020 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Лип`янську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області.
Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2020 року позов задоволено частково. 
Визнано незаконними та скасовано розпорядження голови Лип`янської сільської ради Іщенка С.Ю. від 29 листопада 2019 року № 176/К «Про звільнення ОСОБА_1 » та від 03 грудня 2019 року № 179/К «Про внесення змін до розпорядження сільського голови № 176/К «Про звільнення ОСОБА_1 » від 29 листопада 2019 року».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області.
Зобов`язано Лип`янську сільську раду Шполянського району Черкаської області в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 в розділі «Відомості про роботу» зробити запис № 10 наступного змісту: «Запис за № 9 є недійсним, поновлений на попередній роботі» та у графі 4 зробити посилання на розпорядження Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області про поновлення на роботі ОСОБА_1 на підставі рішення суду.
Стягнуто з Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень (п`ять тисяч гривень).
Стягнуто з Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 3 295 гривень 80 копійок.
Стягнуто з Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 127 903 гривні 05 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено до негайного виконання, в іншій частині рішення підлягає виконанню після набрання ним законної сили.
Вирішено питання судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що директор Лип`янської загальноосвітньої школи відноситься до переліку осіб, яких може бути звільнено відповідно до пункту 3 статті 41 КЗпП України.
Однак, обставини, викладені в доповідній записці не знайшли свого підтвердження, зокрема в акті результатів огляду приміщень Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 від 15 листопада 2019 року, оскільки в акті було вказано, що пристрою для самогоноваріння виявлено не було, крім того не було виявлено і тюків соломи.
Публікація в газеті підтверджує доводи позивача, що влаштування майстерні в ізольованому підсобному приміщенні школи була об`єктивна необхідність, зумовлена забезпеченням функціонування школи.
Матеріалами справи не доведено: яке саме діяння (дія або бездіяльність) було вчинено директором Лип`янської загальноосвітньої школи ОСОБА_1 , чи є це діяння протиправним, в чому полягає його аморальність, чи порушує воно моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечать змісту трудової функції конкретного працівника.
Притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є незаконним, оскільки було здійснено, всупереч статті 252 КЗпП України, без погодження з профспілковим органом, членом якого він був.
Тому, місцевий суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання незаконними та скасування розпоряджень відповідача та поновлення позивача на роботі, зобов`язання зробити запис у трудовій книжці .
Встановивши, що датою звільнення позивача є 16 грудня 2019 року, суд також задовольнив позовні вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
 З огляду на встановлені фактичні обставини, суд прийшов до висновку, що внаслідок незаконних дій відповідача погіршився стан здоров`я позивача, тому останній втратив належні йому кошти на лікування у сумі 3295 гривень 80 копійок, які відповідно до положень ст. 1173 ЦК України, підлягають відшкодуванню за рахунок держави. Тому, позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди також підлягають до задоволення. 
Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що погіршення стану його здоров`я відбулося в період з 15 листопада 2019 року по 01 грудня 2019 року, тобто в період перевірки анонімного звернення, про яке йшлося в рішенні. Крім того, позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в грубому порушенні його трудових прав, приниженні честі та гідності, ділової репутації, зміні звичних умов, необхідності відстоювати свої права та ділову репутацію, тому з урахуванням засад розумності та справедливості, судом частково задоволено позовні вимоги в цій частині у розмірі 5000 гривень.
Середній заробіток не є складовою частиною заробітної плати, тому ст. 430 ЦПК України в даному випадку не підлягає застосуванню, відтак не підлягає до задоволення вимога про допущення до негайного виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Лип`янська сільська рада Шполянського району Черкаської області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не надано належної оцінки тим обставинам, що внаслідок звернення ОСОБА_3 та повідомлення батьків (без підпису), розпорядженням сільського голови було створено комісію для вивчення наведених у зверненнях фактів щодо діяльності директора Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_1 . Внаслідок огляду приміщення школи, комісією було виявлено залишки тюків соломи в підсобному приміщенні школи, особистий інструмент директора – свердлильний верстат, зварювальний апарат, стаціонарний різак (болгарка), мотоцикл, самогонний апарат. 
Місцевий суд не взяв до уваги, що у своїх поясненнях, які він написав добровільно, без будь-якого фізичного чи психологічного тиску, ОСОБА_1 зазначив, що в приміщенні школи дійсно є ремонтна майстерня, обладнана його власним інструментом, нетривалий час на підлозі приміщення знаходилися його тюки з соломою, а щодо самогонного приладу зазначив, що використання приладу декілька разів дійсно мало місце, оскільки в цьому була виробнича потреба. 
Зазначені пояснення є належним доказом вчиненого позивачем аморального проступку, але суд критично оцінив їх, не взявши при цьому такі пояснення до уваги при ухваленні рішення. 
Суд не врахував норми п.2 ст. 54 Закону України «Про освіту», які вказують, що педагогічний працівник зобов`язаний настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей.
Звільнення ОСОБА_1 відбулося без порушень трудового законодавства, процедура звільнення була дотримана. 
Місцевий суд прийшов до помилкового висновку про те, що в діях позивача, який виготовляв самогон в приміщенні школи відсутні ознаки аморального проступку, відсутня його вина, але той факт, що він займався самогоноварінням доведений повністю, оскільки ОСОБА_1 визнав факт виготовлення самогону.
Лип`янська сільська рада не має у своєму складі профспілкового комітету, тому звільнення позивача із займаної посади стало можливим без згоди профспілкового комітету. 
Скаржник не порушив права ОСОБА_1 , і не звільнив його під час тимчасової непрацездатності, тому виникла необхідність винесення розпорядження від 03 грудня 2019 року, яким було внесено зміни до розпорядження сільського голови №176/К «Про звільнення ОСОБА_1 ». 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечуючи щодо її змісту, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. 
Зазначає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що відповідач поданими до суду доказами взагалі не довів яке саме діяння (дія або бездіяльність) було вчинено позивачем, чи є це діяння протиправним, в чому полягає його аморальність, чи порушує воно моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечать змісту трудової функції позивача.
Апеляційна скарга містить завідомо неправдиві відомості про те, що 15 листопада 2019 року під час обстеження приміщень школи, комісією було виявлено самогонний апарат, який належав позивачу, оскільки згідно акту результатів огляду приміщень школи вбачається, що на час перевірки, пристрою для самогоноваріння не виявлено. Вказані обставини були правильно встановлені та оцінені районним судом.
Пояснення позивача від 15 листопада 2019 року, яке відповідач вважає єдиним належним доказом вчинення аморального проступку — є недопустимим та недостовірним доказом, так як зі змісту першого речення цього ж пояснення прямо вбачається, що позивач, всупереч справжній волі був змушений коментувати в ньому факти, які викладені виключно в анонімному зверненні невідомих батьків учнів школи, яке в силу статті 8 Закону України «Про звернення громадян», не підлягало реєстрації, розгляду та вирішенню відповідачем.
Матеріали справи не містять доказів, складених уповноваженим на те органом державної влади, які могли бути оцінені відповідачем як факт вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.
Позивач є членом первинної профспілкової організації Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області у складі Шполянської районної організації профспілки працівників освіти і науки України, тому суд першої інстанції обґрунтовано відхилив позицію відповідача, що для звільнення позивача він не мав обов`язку отримувати згоду первинної профспілкової організації шляхом звернення з обґрунтованим письмовим поданням.
Апеляційна скарга також містить завідомо неправдиві відомості про те, що припинення трудового договору з позивачем оформлено розпорядженням відповідача де вказаний день звільнення, у який він провів з позивачем всі розрахунки звільнення та видав на руки позивачу належним чином оформлену трудову книжку, оскільки за змістом оскаржуваного розпорядження про звільнення, датою звільнення позивача вважається перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності, хоча це є подією, а не датою. Дане розпорядження було вручене ОСОБА_1 під підпис лише 17 грудня 2019 року, а його трудова книжка була йому надіслана засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення, який був вручений позивачу відділенням поштового зв`язку 18 грудня 2019 року, проте згоду на пересилання його трудової книжки з доставкою за місцем проживання ОСОБА_1 не надавав. 
Зазначає, що мотивувальна та резолютивна частина оскаржуваного рішення може бути змінена апеляційним судом у частині зміни помилково визначеної дати звільнення позивача з 16 грудня 2019 року на 03 грудня 2019 року, та пов`язаним з цим розміром середнього заробітку за період вимушеного прогулу, оскільки місцевий суд не встановив жодних підстав, визначених законом, для звільнення ОСОБА_1 за п. 3 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 5-1 КЗпП України встановлено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою (ч.2 статті 2 КЗпП України).
Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Оформлення трудового договору здійснюється у формі наказу чи розпорядження (ч.3 ст.24 КЗпП)
В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема даними трудової книжки серії НОМЕР_1 , що 15 серпня 1981 року наказом відділу народної освіти виконавчого комітету Шполянської районної Ради народних депутатів Черкаської області від 12 серпня 1981 року № 278, ОСОБА_1 переведено на посаду директора Лип`янської середньої школи (т.1 а.с. 47).
Згідно даних, що містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , Лип`янська середня школа була переіменована на загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів с. Лип`янки, а в подальшому переіменовано на Лип`янську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Шполянської районної ради Черкаської області (т.1 а.с. 57).
Рішенням Лип`янської сільської ради №15-11/1 від 02 вересня 2019 року змінено назву Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Шполянської районної ради Черкаської області на Лип`янську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Лип`янської сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області (т.1 а.с. 74-77).
Відповідно до п.3 ст. 41 Кодексу законів про працю України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у разі, зокрема вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.
Приписами абз.1 ч.2 ст.26 Закону України «Про загальну середню освіту», які були чинними на момент звільнення позивача, визначено, що керівник закладу загальної середньої освіти призначається на посаду та звільняється з посади рішенням засновника (засновників) закладу або уповноваженого ним (ними) органу. 
Судом встановлено, що засновником Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області є Лип`янська сільська рада (т.1 а.с. 134).
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).
Пунктом 10 частини 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» (в редакції, що діяла на момент звільнення позивача) сільський голова, зокрема призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.
Розпорядженням сільського голови Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області від 29 листопада 2019 року №176/К «Про звільнення ОСОБА_1 » з урахуванням доповідної записки з розгляду звернення згідно розпорядження голови №79 від 11 листопада 2019 року та рішення виконавчого комітету №77 від 29 листопада 2019 року, звільнено ОСОБА_1 , директора Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Шполянської районної ради Черкаської області із займаної посади 3 грудня 2019 року за вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (т.1 а.с. 41).
Розпорядженням сільського голови Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області №179/К від 03 грудня 2019 року «Про внесення змін до розпорядження сільського голови №176/К «Про звільнення ОСОБА_1 від 29 листопада 2019 року» керуючись п.3 ст. 41 КЗпП України, враховуючи доповідну записку з розгляду звернення згідно розпорядження голови №79 від 11 листопада 2019 року, рішення виконавчого комітету №77 від 29 листопада 2019 року та у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю директора Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Шполянської районної ради Черкаської області, внесено зміни до п.1 та п.2 розпорядження, і викладено їх в наступні редакції: «Вважати датою звільнення ОСОБА_1 , директора Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Шполянської районної ради Черкаської області перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності» (т.1 а.с. 71).
Позивач ознайомився з вказаним розпорядженням 17 грудня 2019 року про що свідчить його підпис, однак зазначив, що категорично з ним не згоден.(т.1 а.с. 71).
Отже, з огляду на те, що позивача було звільнено розпорядженням сільського голови Лип`янської сільської ради, що суперечить ст.26 Закону України «Про загальну середню освіту», п.10 ч.4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» в редакції, що діяли на момент звільнення ОСОБА_4 , тому в силу положень ч. 2 ст. 19 Конституції України звільнення позивача було здійснено з порушенням чинного законодавства. 
Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на вищевикладені обставини. 
У абз. 1,3 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. З підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п.3 ст.41 КЗпП), можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.
Працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України.
Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі № 757/4906/15. 
Така підвищена відповідальність педагогічних працівників обумовлена тим, що вони перебувають в особливих відносинах та виконують специфічні функції, які не обмежуються лише формальним виконанням трудових обов`язків вчителя (педагога, вихователя), а й здійснюють виховну функцію, не властиву іншим категоріям працівників.
Статтею 19 Закону України «Про загальну середню освіту» (норми якого діяли на момент звільнення позивача) визначено, що учасниками освітнього процесу в закладах загальної середньої освіти є: учні (вихованці); керівники; педагогічні працівники, психологи, бібліотекарі; інші спеціалісти; батьки або особи, які їх замінюють.
У статті 24 Закону України «Про загальну середню освіту» розкривається поняття педагогічних працівників, за змістом якої педагогічним працівником повинна бути особа з високими моральними якостями, яка має відповідну педагогічну освіту та/або професійну кваліфікацію педагогічного працівника, належний рівень професійної підготовки, здійснює педагогічну діяльність, забезпечує результативність та якість своєї роботи, фізичний та психічний стан здоров`я якої дозволяє виконувати професійні обов`язки в закладах системи загальної середньої освіти. Перелік посад педагогічних працівників системи загальної середньої освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963, директор школи належить до посади педагогічних працівників.
Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави стверджувати, що працівник, який обіймає посаду директора школи, може бути звільнений на підставі п.3 ч.2 ст. 41 КЗпП України, оскільки окрім управлінський функцій така особа також здійснює виховну функцію.
Згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі №757/4906/15, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.
Термін «аморальний проступок» є оціночним поняттям, оскільки не конкретизований законодавцем, а тому суду, як правозастосовному органу, надано можливість на свій розсуд надавати оцінку на підставі встановлених обставин справи щодо того, чи є ті чи інші діяння аморальним проступком. Зокрема, аморальним проступком можна вважати діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції конкретного працівника.
Приписами ч.1 ст. 22 Закону України «Про загальну середню освіту» (яка була чинною на момент звільнення позивача) встановлено, що заклад загальної середньої освіти забезпечує зокрема умови для фізичного розвитку та зміцнення здоров`я, формує гігієнічні навички та засади здорового способу життя учнів (вихованців).
За змістом ч. 2 ст. 54 Закону України «Про освіту» (в редакції, що діяла на момент звільнення позивача) педагогічні працівники зобов`язані, зокрема сприяти розвитку здібностей здобувачів освіти, формуванню навичок здорового способу життя, дбати про їхнє фізичне і психічне здоров`я; настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства; захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психічного насильства, приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти, запобігати вживанню ними та іншими особами на території закладів освіти алкогольних напоїв, наркотичних засобів, іншим шкідливим звичкам. 
У статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що держава здійснює захист дитини, зокрема від залучення до вживання алкоголю.
Статтею 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Водночас, ст. 176 Кодексу України про адміністративні правопорушення визнано протиправним діянням виготовлення, зберігання самогону та апаратів для його вироблення.
Судом встановлено, що 11 листопада 2019 року розпорядженням сільського голови Лип`янської сільської ради №79 за результатами розгляду анонімного звернення від 11 листопада 2019 року, було створено комісію для вивчення наведених фактів щодо діяльності директора Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_1 . Також, членам комісії доручено до 01 грудня 2019 року перевірити та надати обґрунтовані висновки стосовно фактів, наведених у зверненні (т.1 а.с. 69).
Доказів того, що вказане розпорядження оскаржено у встановленому порядку матеріали справи не містять, також розпорядження не є предметом оскарження в даній справі, а тому не перевіряється на його законність.
Актом результатів огляду приміщень Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 15 листопада 2019 року, здійсненого на виконання розпорядження сільського голови №79 від 11 листопада 2019 року, в присутності ОСОБА_1 , комісією виявлено в приміщенні школи залишки тюків соломи, особистий інструмент та мотоцикл позивача, пристрій для самогоноваріння виявлено не було. Позивач відмовився підписувати зазначений акт, про що зроблену відповідний запис.
У своїх поясненнях від 15 листопада 2019 року ОСОБА_1 зазначив, що приміщенні школи дійсно є ремонтна майстерня, обладнана його інструментом, яка тривалий час використовувалася для різноманітних робіт, залежно від потреб школи, а зварювальні роботи він виконував особисто. Для інших потреб – заробітку, майстерня не використовується. Також повідомив, що нетривалий час в підсобному приміщенні школи знаходилися його тюки з соломою. Сіно для худоби на пришкільній території не заготовляв. З приводу приладу для самогоноваріння проінформував, що його використання дійсно мало місце декілька разів, оскільки в цьому була виробнича потреба, особливо після виконання фізично важких робіт за участю значної кількості працівників (т.1 а.с. 173).
29 листопада 2019 року позивач звернувся до сільського голови Лип`янської сільської ради із заявою №46, в якій повідомляє, що його письмові пояснення від 15 листопада 2019 року є нікчемними, оскільки складалися ним проти його справжньої волі, внаслідок застосування психічного тиску з боку членів комісії (т.1 а.с. 102, 103).
Відповідно до доповідної записки від 29 листопада 2019 року про результати розгляду звернення згідно розпорядження №79 від 11 листопада 2019 року, комісією встановлено, що директор школи Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_1 вчинив аморальний проступок, що випливає з навмисних дій, а саме: використання службових приміщень закладу освіти для зберігання тюків соломи для власних потреб; облаштування службового приміщення закладу освіти під майстерню, з використанням особистих електроінструментів, які не використовуються в навчальному процесі, а в процесі експлуатації споживають електричну енергію закладу; використання приміщення закладу освіти для зберігання особистого транспортного засобу; зберігання в службовому приміщенні пристрою для самогоноваріння та використання його для отримання самогону для виробничих потреб закладу освіти (т.1 а.с. 167,168,166).
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 як працівником, який виконує виховну функцію було вчинено аморальний проступок, який полягає у тому, що ним в приміщенні закладу освіти зберігався апарат для виготовлення самогону, а також здійснювалося виготовлення самогону. Такий проступок судом розцінюється як аморальний, з огляду на те, що він порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, щодо формування у дітей навичок здорового способу життя, шкідливого впливу алкоголю на людський організм, в тому числі небезпечний вплив алкоголю на організм дитини, недопущення та профілактика розвитку дитячого алкоголізму, тощо. 
Окрім того, такий вчинок суперечить трудовій функції позивача, з огляду на те, що за змістом статей ч.1 ст. 22 Закону України «Про загальну середню освіту» та ч. 2 ст. 54 Закону України «Про освіту» на ОСОБА_1 як на педагогічного працівника законом покладено обов`язок сприяти розвитку у дітей вміння дбати про власне здоров`я, формувати навички здорового способу життя, захищати учнів від пропаганди та агітації, що можуть завдати шкоду їхньому здоров`ю, запобігати вживанню учнями алкогольних напоїв. 
При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача щодо нікчемності наданих ним 15 листопада 2019 року пояснень за результатами проведеної перевірки, оскільки доказів які б підтверджували факт вчинення тиску при написанні ОСОБА_1 таких пояснень, ним не надано. Окрім того, такі твердження позивача суперечать фактичним обставинам справи, встановленими судом, зокрема його відмові у підписанні акту, складеного за результатом огляду приміщень школи який також було складено 15 листопада 2019 року, та не узгоджуються з його поясненнями, викладеними в заявах по суті справи, за змістом яких він зазначає, що як сільським головою Лип`янської сільської ради так і начальником відділу освіти, молоді та спорту, культури і туризму виконавчого комітету Лип`янської сільської ради стосовно нього вчинявся психологічний тиск, шляхом примушування його написати заяву про звільнення за власним бажанням, однак ним такі дії не вчинялися, оскільки не відповідали його справжній волі (т.1 а.с. 9). 
Отже, суд першої інстанції неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи дійшов помилкових висновків, що матеріалами справи не доведено вчинення позивачем аморального проступку. 
Статтею 41 Кодексу законів про працю України також передбачено, що розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням зокрема статті 43 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 43 Кодексу законів про працю України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Однак із зазначеного правила є виключення також встановлені статтею 43-1 КЗпП , відповідно до якої розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках серед іншого звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян.
З вказаної норми права слідує, що звільнення директора школи не потребує згоди профспілкової організації.
Частиною 3 статті 40 Кодексу законів про працю України встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно листка непрацездатності серія АДФ №726637 був звільнений від роботи в період з 01 грудня 2019 року по 13 грудня 2019 року (включно), датою початку роботи зазначено 14 грудня 2019 року (т.1 а.с. 68).
Враховуючи те, що розпорядженням сільського голови від 3 грудня 2019 року №179/К внесено зміни до пункту 1 та пункту 2 розпорядження сільського голови №176/К щодо факту звільнення, безпідставними є доводи позивача, що його звільнення відбулося у період його тимчасової непрацездатності. 
Аналіз вищезазначеного дає підстави стверджувати, що місцевий суд при ухваленні оскаржуваного рішення не в повній мірі з`ясував обставини, що маються значення для справи, а тому дійшов до помилкових висновків, щодо задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення позивача з підстав недоведеності вчиненого ним аморального проступку, оскільки як встановлено судом, ОСОБА_1 було звільнено розпорядженням сільського голови Лип`янської сільської ради, який не був наділений такими повноваженнями, тому оскаржуване розпорядження слід визнати незаконним та скасувати з вищезазначених підстав. 
Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновленні на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
За вказаних обставин суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що  відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У пункті 13 вказаної постанови роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
З огляду на викладене, а також беручи до уваги те, що судом встановлено факт вчинення позивачем аморального проступку, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, вимоги розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір завданої моральної шкоди є надмірним та підлягає зменшенню до 3000 гривень.
Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії відповідного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року по справі №920/715/17.
Однак, як вбачається з витягу з історії хвороби №1044 ОСОБА_1 , останній перебував на лікуванні в терапевтичному відділенні Шполянської центральної районної лікарні з 01 грудня 2019 року по 13 грудня 2019 року із діагнозом ІХС. Стенокардія стабільна ФК-2 А/С та кардіосклероз. Е/С аритмія. Гіпертонічна хвороба -2 ст-3. Ризик-4 СН-І ст… Хронічна дизциркуляторна енцефалопатія Н-П ст. з вираженим астено-невротичним вестибуло-атаксиченим синдромом. Згідно анамнезу, позивач хворіє більше 2 років, а погіршення його стану здоров`я виникло протягом останніх 2 тижнів (т.1 а.с.108).
Матеріали справи не містять доказів які підтверджували б причинний зв`язок між діями відповідача та наслідками у вигляді хвороби, до того ж якими він хворіє більше 2 років, а відтак завдана майнова шкода не доведена позивачем.
Суд не бере до уваги доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо необхідності зміни мотивувальної та резолютивної частина оскаржуваного рішення внаслідок помилково визначеної районним судом дати звільнення позивача, та пов`язаним з цим розміром середнього заробітку за період вимушеного прогулу, оскільки за змістом п.3 ч.2 ст. 360 ЦПК України відзив на апеляційну скаргу має містити обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги. Незаконність і необґрунтованість рішення суду зазначається в апеляційній скарзі (ст..356 ЦПК України). В той же час, ОСОБА_1 апеляційну скаргу не подавав, відтак рішення не оскаржував.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Лип`янської сільської ради – задовольнити частково.
Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1  до Лип`янської сільської ради, третя особа Лип`янська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області в частині  задоволення позовних вимог про стягнення майнової шкоди – скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення яким відмовити в задоволенні зазначених позовних вимог.
В частині позовних вимог ОСОБА_1 до Лип`янської сільської ради, третя особа Лип`янська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, стягнення моральної шкоди рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2020 року змінити виклавши мотивувальну частину щодо мотивів задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення позивача, виклавши в цій частині мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови та зменшивши стягнуту судом першої інстанції завдану моральну шкоду до 3000 гривень.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Лип`янської сільської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно до задоволених вимог в сумі 3 831 гривню 43 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Лип`янської сільської ради судові витрати пропорційно до відмовлених позовних вимог в сумі 812 гривень 32 копійки. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови виготовлений 19 лютого 2021 року.

Судді