ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

16 лютого 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 738/1084/20
Головуючий у першій інстанції - Парфененко О. Я.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/66/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Харечко Л.К.,
суддів: Губар В.С., Онищенко О.І., 
секретар-Позняк О.М.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , відповідач - Менська районна державна нотаріальна контора Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2020 року у складі судді Парфененко О.Я., повний текст якого складений 11.11.2020 року у м. Мена Чернігівської області, 

                                   У С Т А Н О В И В:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Менської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області про визнання недійсною та скасування постанови державного нотаріуса ОСОБА_4. від 22.07.2019 про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 2017/02-31, якою ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1641 га, що розташована по АДРЕСА_1 та 1/2 частину житлового будинку, що розташований за цією ж адресою. Просила зобов`язати відповідача вирішити питання про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом у встановленому законом порядку після смерті ОСОБА_2 , постійне місце проживання якого було: АДРЕСА_2 . 
Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.
Вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що нормативно - правовими актами, що регулюють спадкові відносини не передбачено отримання спадкоємцем довідки про перебування спадкодавця на консульському обліку, якщо спадкове майно знаходиться в Україні.
Також, статтею 4 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. 
Вказує на те, що дії нотаріуса по вчиненню нотаріальних дій, зокрема, ведення спадкових справ, регулюються Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом МЮУ від 22.02.2012 № 296/5, Методичними рекомендаціями щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, а у випадках, коли місце проживання спадкодавця невідоме, місце відкриття спадщини визначається за правилами ч. 2 ст. 1221 ЦК України.
У відзиві на апеляційну скаргу державний нотаріус Менської районної державної нотаріальної контори Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) погоджується з рішення суду першої інстанції.
Посилається на те, що ст. 70 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що з урахуванням положень ст. ст. 71, 72 цього Закону, спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося.
Звертає увагу на те, що у зв`язку з тим, що між Україною та Німеччиною відсутній Міжнародний договір про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, нотаріус позбавлений можливості самостійно перевірити дані останньої реєстрації місця проживання спадкодавця, який на день смерті був іноземним елементом та проживав в іншій країні, а також дані про те, чи був він взятий на консульський облік, дані про наявність або відсутність заповіту на території держави, де він був зареєстрований, дані щодо реєстрації разом з померлим малолітніх або неповнолітніх дітей, непрацездатних громадян, які спадкують незалежно від того чи подавали вони заяву про прийняття спадщини чи ні. Однак, у спадкоємець має можливість звернутися до Української іноземної юридичної колегії чи адвокатського бюро, консульської установи України за кордоном, для з`ясування зазначених питань.
Оскільки спадкоємцем не було надано даних, необхідних для проведення нотаріусом нотаріальних дій по оформленні та видачі свідоцтва про на спадщину, нотаріус, приймаючи постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, діяв в межах та на підставі діючого законодавства. 
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду, сповіщались належним чином.
Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, а отже, датою ухвалення судового рішення у даній справі, є 16 лютого 2020 року.
Вислухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливість розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.
Статтею 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (стаття 1221 ЦК України).
Відповідно до статті 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів. 
Нотаріуси у встановленому порядку в межах своєї компетенції вирішують питання, що випливають з норм міжнародного права, а також укладених Україною міжнародних договорів.
Статтями 46, 46-1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.
Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них. 
Згідно зі ст. 49 Закону нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії тощо.
Нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам (стаття 5 Закону).
Відповідно до ст. ст. 98, 103 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси відповідно до законодавства України, міжнародних договорів застосовують норми іноземного права. Нотаріуси приймають документи, складені відповідно до вимог іноземного права.
Якщо міжнародний договір відносить до компетенції нотаріусів вчинення нотаріальної дії, не передбаченої законодавством України, нотаріуси вчиняють цю нотаріальну дію в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.
Якщо спадкодавець, якому належало майно на території України, мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається на підставі Закону України «Про міжнародне приватне право» (п. 1.12. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). 
Статтею 70 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося.
Згідно зі ст. ст. 71, 72 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.
Здатність особи на складання і скасування заповіту, а також форма заповіту і акта його скасування визначаються правом держави, у якій спадкодавець мав постійне місце проживання в момент складання акта або в момент смерті. Заповіт або акт його скасування не можуть бути визнані недійсними внаслідок недодержання форми, якщо остання відповідає вимогам права місця складання заповіту або права громадянства, або права звичайного місця перебування спадкодавця у момент складання акта чи в момент смерті, а також права держави, у якій знаходиться нерухоме майно.
Судом встановлено, що у м. Пфорцхайм Федеративної Республіки Німеччина між ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 годиною 06 хвилин помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 8-9).
На підставі заяви ОСОБА_1 (від її імені діяла громадянка ОСОБА_3 на підставі доручення) про прийняття спадщини за законом державним нотаріусом Менської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_4. була заведена спадкова справа № 386/2018.
Так, у матеріалах спадкової справи наявні: заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини, копія свідоцтва про смерть, апостиль, інформаційні довідки з Спадкового реєстру, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, свідоцтва про народження.
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22.07.2019 № 2017/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1641 га, що розташована в АДРЕСА_1 , надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за цією ж адресою (а. с. 7). 
Відмова нотаріусом обґрунтована тим, що особою, як звернулась до нотаріальної контори, не було надано необхідних документів для вчинення нотаріальних дій, а саме: довідки про останню реєстрацію місця проживання спадкодавця або інший документ про те, що померлий на день смерті був зареєстрований у Федеративній Республіці Німеччина, чи був взятий на консульський облік, не було надано даних про наявність або відсутність заповіту на території держави де був зареєстрований спадкодавець, відсутні дані щодо реєстрації разом з померлим малолітніх або неповнолітніх дітей, а також непрацездатних громадян, які спадкують незалежно від того, чи подали вони заяву про прийняття спадщини чи ні.
Із відповіді Генерального консульства в Мюнхені, наданого 24.12.2019 за № 61222/71-571/1-4692 на ім`я представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 (а. с. 16) вбачається, що громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був прийнятий на постійний консульський облік в Генеральному консульстві України в Мюнхені 20 січня 2016 року і знятий у травні 2018 року у зв`язку з повідомленням органів РАЦС міста Пфорцхайм про його смерть. В обліковій картці громадянина України, який постійно проживає за кордоном та в повідомленні про смерть, що надійшло від німецьких органів, зазначено адресу реєстрації ОСОБА_2 : АДРЕСА_3 . 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії нотаріуса Менської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4. при прийнятті постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій з підстав не надання особою, яка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, документів, необхідних для проведення нотаріальних дій, спрямованих на видачу свідоцтва про спадщину, були обгрунтовані.
Такий висновок суду відповідає нормам чинного законодавства і обставинам даної справи.
Колегія суддів погоджується з тим, що нотаріус обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , як громадянина України, який постійно і до дня смерті проживав на території іноземної держави.
Як вже зазначалось вище, особливості спадкування за участю іноземного елемента регулюються не тільки нормами Цивільного кодексу України, але й Законом України «Про міжнародне приватне право», Законом України «Про нотаріат», Законом України «Про міжнародні договори України», Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, Конвенцією про запровадження системи реєстрації заповітів 1972 року та іншими нормативними актами.
Відповідно до п. 1.5. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 якщо смерть громадянина була зареєстрована на території іншої держави, нотаріусу подається відповідний документ, виданий компетентними органами іноземної держави, який є дійсним на території України за умови його легалізації, якщо інше не передбачено законом, міжнародними договорами України.
Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (пункт 4.12. Порядку).
Враховуючи, що при вирішенні питання про видачу свідоцтва про спадщину, в даній ситуації, нотаріус зобов`язаний був керуватися, у першу чергу, Законом України «Про нотаріат», який є спеціальним законом у даному виді правовідносин та положеннями міжнародного права, та, беручи до уваги, що саме спадкоємиця повинна була надати усі необхідні документи, як це передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, проте, станом на час винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та станом на час вирішення спору, остання не надала до нотаріальної контори відповідні дані, апеляційний суд вважає, що дії нотаріуса відповідали вимогам чинного законодавства, якими він керувався при винесенні оскаржуваної позивачкою постанови.  
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, є слушними і сприймаються до уваги судом апеляційної інстанції, суд вважає, що рішення Менського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2020 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 є законним і обґрунтованим, а тому, скасуванню не підлягає. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складений 16.02.2021.

Головуюча                  Судді: