ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа №  640/19770/19                                                       Головуючий у І інстанції - Келеберда В.І. 
                                                                                                   Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 березня 2021 року                                                                                     м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.,        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,   

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправною та скасування вимоги (недоїмки),

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2019 року № Ф-34006-17. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Відповідачем безпідставно винесено оскаржувану вимогу, оскільки останній не займався на території України та не отримував прибутку, починаючи з 2015 року. Позивач зазначає, що об`єктивно вважав, що його діяльність, як фізичної особи-підприємця, припинено.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти  нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Апеляційна скарга мотивована доводами, які аналогічні, заявленим у позовній заяві. Вказано про те, що своїми діями щодо накопичення значної заборгованості по ЄСВ Відповідач позбавив скаржника можливості вжити адекватних та законних дій для припинення нарощування такої заборгованості, подавши заяву про припинення діяльності як фізичної особи-підприємця, що він і зробив, але вже при наявності значного боргу, отримавши оскаржувану вимогу.
Відзиву Відповідача на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходило.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1  ст. 311  КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1  ст. 308  КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець починаючи з 24.01.2006 року, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис № 20690000000006823.
Головним управлінням ДФС у місті Києві сформовано та направлено на адресу Позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2019 року № Ф-34006-17, призначення платежу: погашення заборгованості з ЄСВ, в розмірі 21 030,90 грн. (далі по тексту - оскаржувана вимога).
Не погоджуючись із оскаржуваною вимогою, Позивачем подано скаргу до Державної податкової служби України.
За результатами розгляду скарги Позивача, Державною податковою службою України прийнято рішення від 02.09.2019 № 289/6/99-00-08-06-01 про залишення скарги Позивача без розгляду.
Також, Державною податковою службою України зазначено, що рішення Державної фіскальної служби України від 15.07.2019 року № 32790/6/99-99-11-05-02-25 надіслано скаржнику з нормативно-правовим обґрунтуванням.
Не погоджуючись з оскаржуваною вимогою про сплату боргу (недоїмки), Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи підтвердження наявними у матеріалах справи доказами наявності у Позивача заборгованості (недоїмки) по єдиному соціальному внеску в сумі 21  030,90 грн., спірна вимога правомірно сформована та направлена Позивачу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює  Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає  Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"  (далі - Закон № 2464-VI).
Пунктом 2 ч. 1  статті 1 Закону № 2464-VI  визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 4 ч. 1 статті 4 Закону № 2464-VI  із змінами, внесеними  Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» № 909-VIII від 24 грудня 2015 року, що набрали чинності з 01 січня 2016 року, встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до частини 4  статті 25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (абзац перший) Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею (абзац четвертий). У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку (абзац п`ятий). Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску (абзац шостий) Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску (абзац сьомий).
Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449  затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі по тексту - Інструкція № 449).
Розділом ІV    Інструкції № 449    встановлено, зокрема, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах , визначених розділом VII цієї Інструкції (абзац другий пункту 2). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму, що перевищує 10 гривень (абзац десятий пункту 3). 
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника    юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника    фізичної особи) (абзац перший пункту 4).
З урахуванням викладеного суд першої інстанції вірно вказав, що аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску.
Верховний Суд неодноразово висловлював аналогічну за змістом правову позицію, щодо формування вимоги про сплати боргу (недоїмки) на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, зокрема, у своїй постанові від 11.09.2018 у справі № 826/11623/16 (76518273).
Так, Відповідачем сформовано та направлено Позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2019 року № Ф-34006-17, призначення платежу: погашення заборгованості з ЄСВ, в розмірі 21 030,90 грн.
Вказана вимога сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, відповідно до якої за Позивачем рахується недоїмка по сплаті ЄСВ в розмірі 21 030,90 грн.
Позивач перебував на податковому обліку в ДПІ у Оболонському районі, як фізична особа-підприємець, на загальній системі оподаткування, починаючи з 24.01.2006 року до 18.07.2019 року. Вказану обставину також підтвердив сам Позивач.
Судом першої інстанції встановлено, що у інтегрованій картці за ОСОБА_1 обліковувались автоматичні нарахування ЄСВ, як фізичній особі-підприємцю, який перебував на загальній системі оподаткування, в розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць на загальну суму 23  785,08 грн.
Станом на 11.12.2019 року, в інтегрованій картці ОСОБА_1 за кодом платежу 71040000 плата ЄСВ згідно вищезазначених нарахувань не обліковується, в картці платника виникла недоїмка.
Відповідно до відомостей внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис № 20690060004006823 про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 внесено лише 18.07.2019 року. Натомість, вказану у вимозі заборгованість визначено станом на 30.04.2019. 
Отже, вимога про сплату боргу (недоїмки) за квітень 2019 мала бути надіслана Позивачу не пізніше 19.05.2019 року. 
Контролюючим органом 14.05.2019 року було сформовано оскаржувану вимогу, тобто в межах визначено законодавством строку.
Разом з тим, коли саме Відповідачем направлено оскаржувану вимогу з матеріалів справи не вбачається.
Відповідно до пункту 7 розділу VІ  Інструкції № 449, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску надсилається платнику протягом трьох днів з дня його винесення у порядку, встановленому для надсилання вимог.
Згідно абзацу дев`ятого розділу VІ  Інструкції № 449, у випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається) платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Суд першої інстанції вірно вказав, що за даних обставин відсутня можливість встановити своєчасність направлення Позивачу оскаржуваної вимоги.
Разом з тим, навіть пропуск строку надіслання оскаржуваної  вимоги Позивачу не впливає на правильність формування вимоги, не спростовує наявності у Позивача недоїмки з єдиного внеску та не нівелює обов`язку його сплати, як такого, що узгоджується з висновками Верховного Суду у справі № 826/12543/17.
Позивачем в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання вимог ч. 3  ст. 291 КАС України.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. 
В свою чергу, Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, зазначений обов`язок виконано, та у встановленому порядку обґрунтовано правомірність своїх дій та прийнятого рішення в межах спірних правовідносин.
В частині доводів Позивача про те, що своїми діями щодо накопичення значної заборгованості по ЄСВ Відповідач позбавив скаржника можливості вжити адекватних та законних дій для припинення нарощування такої заборгованості, подавши заяву про припинення діяльності як фізичної особи-підприємця, що він і зробив, але вже при наявності значного боргу, отримавши оскаржувану вимогу, колегія суддів зазначає, що такі посилання жодним чином не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б могли вплинути на результат вирішення справи та зміст прийнятого судового рішення, а отже такі твердження відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.
Крім того, колегія суддів зазначає, що твердження Позивача в апеляційній скарзі не дають підстав вважати, що у останнього відсутній борг зі сплати ЄСВ.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Положеннями  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242,   243,   308,   311,   315,   316,   321,   322,   325, 328  Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року -  без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.    

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                            О.М. Оксененко