УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №283/1669/20 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В. 
Категорія 60 Доповідач Павицька Т. М. 
                                       
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т.М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Коломієць О.С.,

за участю секретаря        Коберник Л.С.,        

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №283/1669/20 за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача  – Малинська державна нотаріальна контора Житомирської області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Ярмоленка В.В. в м. Малині,
в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом у якому просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.05.2006 , видане Малинською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями за АДРЕСА_1 . Скасувати запис про право власності №17233853 від 16.05.2007 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 . Судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги мотивував тим, що в провадженні Малинського районного суду Житомирської області перебуває цивільна справа №283/1232/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на все належне йому за життя майно. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 були його діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу №453-2005 після смерті ОСОБА_3 та видано на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 та на право на земельну частку (пай), а також право на майновий пай. Зазначав, що при зверненні позивача до Малинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, нотаріусом 06.07.2020 була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з видачею свідоцтва на спадкове майно в цілій частині на ім`я ОСОБА_2 . Позивач стверджує, що на день смерті його батька, він проживав разом з ним та був зареєстрований у спірному домоволодінні по АДРЕСА_1 . Таким чином, посилаючись на норми ст. 1268 ЦК України, позивач вважає, що він прийняв спадщину після смерті батька, так як, на день його смерті проживав та був зареєстрований разом із останнім, а при видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 нотаріус не врахував право ОСОБА_1 на отримання частки у спадщині після смерті ОСОБА_3 .
Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.05.2006 виданого нотаріусом Малинського державного нотаріального округу Житомирської області (номер у спадковому реєстрі 42337712) на ім`я ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями за АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн. В решті вимог позову відмовлено за безпідставністю.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2  подала апеляційну скаргу у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
На обґрунтування доводі апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зазначає, що позивачем не надано суду доказів які б підтверджували постійне проживання останнього із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Судом першої інстанції не було надано належної оцінки довідці, виданій Іванківської сільською радою, із якої вбачається, що ОСОБА_3 проживав один за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що ОСОБА_1 оскаржується свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане ще у 2006 році, а тому позовна заява подана поза строком позовної давності звернення до суду та позивачем не ставилося питання про поновлення такого строку.
       Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько сторін по справі ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . 
       Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 . Вказане домоволодіння належало померлому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 , видане виконавчим комітетом Іванівської сільської ради 05.12.2006 року.
02 серпня 2005 року ОСОБА_2 звернулася до Малинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 за заповітом.
Незважаючи на те, що ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 за заповітом, їй 26 червня 2006 року Малинською районною державною нотаріальною контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . 
06 липня 2020 року державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Ходаківською Л.В. була винесена постанова №02-14/610 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що свідоцтво на спадкове майно видані в цілій частині на ім`я ОСОБА_2 . 
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
       У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч.1-3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька, постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується відповідними довідками сільської ради та протягом строку, встановленого законом не відмовився від спадщини, а тому є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 .
Згідно з пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, у редакції, чинній на момент відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини.
Згідно довідки виконавчого комітету Іванівської сільської ради Малинського району Житомирської області №269 від 24.06.2020, на момент смерті ОСОБА_3 , в житловому будинку по АДРЕСА_1 був зареєстрований син ОСОБА_1 .
В матеріалах спадкової справи міститься довідка Іванівської сільської ради Малинського району №132 від 20.03.2007, згідно якої, ОСОБА_3 проживав один за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки виконавчого комітету Іванівської сільської ради №270 від 24.06.2020 про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 .
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 як спадкоємець постійно проживав разом з батьком ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, а отже вважається таким, що прийняв спадщину.
Відповідач ОСОБА_2 не надала суду належних та допустимих доказів, що є її процесуальним обов`язком в силу ст.81 ЦПК України про те, що на день смерті ОСОБА_3 , позивач проживав за іншою адресою, ніж за тією, що зареєстрований та мав інше житло на праві власності.
З огляду на наведене спадкоєцями першої черги після смерті ОСОБА_3 були його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Право ОСОБА_2 на спадкування після смерті батька ОСОБА_4 ніким не оспорюються.
За правилами ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
       За наведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що спірне свідоцтво про право на законом порушує права ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_3 лише в Ѕ частині, а свідоцтво про право на спадщину за законом в Ѕ частині щодо ОСОБА_2 , як спадкоємниці ОСОБА_3 є законним.
У зв`язку з наведеним рішення суду в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового –про часткове задоволення позову про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.
Апеляційний суд відмовляє у задоволенні заяви ОСОБА_2 про застосування позовної давності, яка викладена в апеляційній скарзі з наступних підстав. 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
       Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.
        Відповідачка ОСОБА_2 в суді першої інстанції не заявляла про застосування позовної давності, незважаючи на те, що брала участь у розгляді справи в суді першої інстанції. 
Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.
 Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції.
З огляду на вищенаведене у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для застосування позовної давності за заявою ОСОБА_2 , яка викладена в апеляційній скарзі. 
Посилання ОСОБА_2 на те, що вона брала участь у розгляді справи в суді першої інстанції самостійно, без участі адвоката, не є підставою для застосування позовної давності в апеляційному суді. 
        За правилами ч.13 ст.141 ЦПУ України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове судове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. 
Вбачається, що ОСОБА_1 за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, а саме позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину сплатив 840,80 грн судового збору, позовні вимоги в цій частині задоволено частково. У зв`язку з наведеним, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає зміні, із зменшення судового збору з 840,80 грн до 420,40 грн.
За звернення до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_2 сплатила судовий збір в сумі 1 261, 20 грн. 
Відповідно до правил ст.141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в сумі 630,60 грн.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2020 року в частині задоволеного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача  – Малинська державна нотаріальна контора Житомирської області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом задовольнити частково.
Визнати недійсним в Ѕ частині свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.05.2006 видане нотаріусом Малинського державного нотаріального округу Житомирської області (номер у спадковому реєстрі 42337712) на ім`я ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями за АДРЕСА_1 .
Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2020 року в частині стягнення судового збору з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 змінити, зменшивши судовий збір з 840, 80 грн до 420,40 грн.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 630,60 грн судових витрат. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути  оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 25 лютого 2021 року.

Головуючий 

Судді