справа № 757/75669/17-ц                                  головуючий у суді І інстанції Соколов О.М.
провадження № 22-ц/824/2462/2021                суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.                   

П О С Т А Н О В А
Іменем України
20 січня 2021 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Гасюк В.В.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсною відмови від договору та зобов`язання вчинити дії, - 
В С Т А Н О В И В: 
 
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила визнати недійсним правочин щодо односторонньої відмови від обслуговування рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , що вчинений АТ КБ «Приватбанк» відповідно до листа № 20.1.0.0.0./7-20171018/1250 від 18 жовтня 2017 року; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» до виконання зобов`язань по обслуговуванню рахунку № НОМЕР_1 шляхом здійснення операцій з розрахунково-касового обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно вимог законодавства, забезпечуючи обмін технологічною та іншою інформацією між сторонами.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» відкрито рахунок № НОМЕР_1 , який обслуговується відповідачем з квітня 2013 року. 01 листопада 2017 року на адресу позивача від АТ КБ «Приватбанк» надійшов лист від 18 жовтня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_1 було повідомлено про прийняте банком рішення, згідно з яким будуть розірвані укладені з позивачем договори та закриті поточні рахунки на підставі ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ч. 1 ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта. На думку позивача, вчинення відповідачем одностороннього правочину є безпідставним та незаконним, оскільки було порушено встановлений законом порядок припинення правовідносин. За загальним правилом, розірвання договору може відбуватися лише за згодою сторін або за рішенням суду у випадках, визначених законом або договором. 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2020 року позов ОСОБА_1  задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк»просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд помилково прийшов до висновку про неправомірне встановлення позивачу високого рівня ризикованості операцій. Під час виконання обов`язків суб`єкта первинного фінансового моніторингу банк зобов`язаний керуватися вимогами законодавства з питань фінансового моніторингу. У ході моніторингу встановлено, що позивач є донькою, тобто, близькою особою ОСОБА_2 , міністра оборони України до 27 лютого 2014 року. Відповідач виявив негативні відомості щодо ОСОБА_2 на інформаційному ресурсі Центру досліджень ознак злочинів проти Національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку «Миротворець» та було з`ясовано, що останній оголошений у розшук Генеральною прокуратурою України. Крім того, ОСОБА_2 28 серпня 2020 року заочно взято під варту у справі про розстріли на Майдані 18-20 лютого 2014 року. Враховуючи зазначені обставини, банк правомірно встановив позивачу неприйнятно високий ризик відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу банку та нормативно-правових актів. Також суд безпідставно вважає неправомірною відмову від виконання умов договору банківського обслуговування. Підставами розірвання договору банківського рахунку може бути не лише домовленість сторін, а й підстави, передбачені законом або договором. Умовами та правилами надання банківських послуг, з якими позивач погодилася, підписавши анкету-заяву, передбачено право банку припинити відносини з клієнтом та відмовити останньому в обслуговуванні рахунку. Дії банку щодо припинення договірних відносин з позивачем не суперечать умовам укладеного між сторонами договору та внутрішнім локальним актам відповідача та чинному законодавству. Позивач отримала від відповідача лист з повідомленням про розірвання договорів та закриття рахунків у зв`язку з встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта. У подальшому рахунок позивача було закрито через відсутність на ньому коштів. АТ КБ «Приватбанк» також звертає увагу суду на позицію Верховного Суду у справі № 910/11471/17.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на те, що у банку повинні бути докази того, що ділові стосунки з позивачем створюють небезпеку використання банківської установи для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення. Працівниками відповідача для ідентифікації, верифікації та уточнення інформації про ОСОБА_1 як клієнта, не було витребувано ніяких документів, на адресу позивача від відповідача не надходило ніяких запитів стосовно уточнення інформації. Позивач є законослухняним громадянином, не одержує доходи злочинним шляхом та не здійснює їх відмивання, не фінансує тероризм та не розповсюджує зброю масового знищення. Відповідач не надав жодних доказів, які б давали підстави вважати ОСОБА_1 винною у скоєнні будь-якого злочину. Наявність негативних відомостей щодо батька позивача ОСОБА_2 та наявність порушеного кримінального провадження відносно нього самі по собі не є безумовною підставою для встановлення неприйнятно високого ризику ділових відносин з позивачем, оскільки у матеріалах справи відсутні навіть відомості щодо наявності обвинувального вироку суду стосовно ОСОБА_2 . Позивач посилається на постанову Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/19138/19, постанови Верховного Суду у справах № 910/3245/19 та № 910/21320/17. Надіслане позивачу повідомлення не містить будь-якої пропозиції припинити господарські відносини за взаємною згодою сторін.                      
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом встановлено, що в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 , який обслуговується АТ КБ «Приватбанк» з квітня 2013 року (а.с.14).
Листом № 20.1.0.0.0./7-20171018/1250 від 18 жовтня 2017 року АТ КБ «Приватбанк» повідомив ОСОБА_1 про розірвання договорів і закриття рахунків, згідно з яким будуть розірвані укладені з позивачем договори та закриті поточні рахунки на підставі ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ч. 1 ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта (а.с.15).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що жодних доказів, які б давали підстави вважати позивача винною у скоєнні будь-якого злочину відповідачем не надано. Також не надано інформації та не надано суду будь-яких доказів того, що відносини із позивачем створюють небезпеку (загрозу, уразливі місця) в діяльності банку та використовуються з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення. Відмова відповідача від виконання зобов`язання є необґрунтованою.  
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав. 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 1075 ЦК України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
Частинами першою та третьою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Відповідно до вимог ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній станом на дату повідомлення АТ КБ «Приватбанк» про розірвання договорів і закриття рахунків) банк зобов`язаний ідентифікувати та верифікувати відповідно до вимог законодавства України:
клієнтів (крім банків, зареєстрованих в Україні), що відкривають рахунки в банку;
клієнтів, які здійснюють фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу;
клієнтів (осіб) у разі виникнення підозри в тому, що їх фінансові операції (фінансова операція) можуть (може) бути пов`язані (пов`язана) з фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення.
Банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті.
Частиною п`ятою вказаної статті банку надано право відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі, шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів та/або для виконання суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.
Згідно з пунктами 3.4.1.6.2.1, 1.1.3.2.44 Умов та Правил надання банківських послуг (станом на дату повідомлення АТ КБ «Приватбанк» про розірвання договорів і закриття рахунків), які розміщені на сайті банку www.pb.ua, Банк може відмовити Клієнту в обслуговуванні рахунку у випадках, передбачених чинним законодавством України, у тому числі, нормативно-правовими актами Національного банку України і Договором банківського обслуговування. Банк має право відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі, шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання Клієнтом необхідних для вивчення документів чи відомостей або встановлення Клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.
У пунктах 8, 12, 27 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що:
- високий ризик - це результат оцінки ризику суб`єктом первинного фінансового моніторингу, що базується на результатах аналізу сукупності визначених критеріїв, який свідчить про високу ймовірність використання суб`єкта первинного фінансового моніторингу для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, та/або фінансування тероризму;
- неприйнятно високий ризик - максимально високий ризик, який не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу;
- ділові відносини - відносини між клієнтом та суб`єктом первинного фінансового моніторингу, що виникли на підставі договору (у тому числі публічного) про надання фінансових або інших послуг.
Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» оцінювання ризиків клієнтів суб`єктом первинного фінансового моніторингу здійснюється за відповідними критеріями, зокрема за типом клієнта, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, і видом товарів, послуг, які клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний також здійснювати переоцінку ризиків клієнтів, з якими встановлені ділові відносини, а також в інших випадках, встановлених законодавством, не рідше ніж один раз на рік з метою її підтримання в актуальному стані та документувати результати оцінки чи переоцінки ризиків.
Наказом Міністерства фінансів України № 584 від 08 липня 2017 року затверджено «Критерії ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення» (далі - Критерії), якими передбачено, що ці Критерії використовують у своїй діяльності, зокрема, банки.
У пункті 4 розділу І Критеріїв визначено, що критерій ризику - це ознака, характеристика, параметри або їх сукупність, за якими здійснюється оцінка ризику. Оцінка ризику - аналіз ідентифікаційних даних клієнта, інших наявних відомостей та інформації про клієнта та його діяльність, результатом якого є визначення рівня ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення.
Пунктом 2 розділу 2 Критеріїв передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу самостійно визначає та відображає у внутрішніх документах з питань фінансового моніторингу метод та порядок оцінки ризику з урахуванням вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта.
Право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є необмеженим. Судам необхідно в кожному випадку, виходячи з встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 910/21320/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 910/3245/19).
У повідомленні відповідача про розірвання договорів і закриття рахунків не вказано жодних підстав встановлення позивачеві неприйнятно високого ризику.
Разом з тим, рішення про розірвання договорів і закриття рахунків у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта, прийняте відповідачем щодо позивача, є рішенням індивідуальної дії, тобто, стосується конкретної особи (клієнта), а тому в ньому мають наведені конкретні підстави встановлення клієнту (позивачу) неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику.
У той же час, АТ КБ «Приватбанк» не надано суду відповідного рішення в обґрунтування його позиції.
Під час вирішення спору відповідач не навів обґрунтованих підстав встановлення позивачеві неприйнятно високого ризику.
Заперечення АТ КБ «Приватбанк» проти позовних вимог ґрунтуються на твердженні про реалізацію ним свого права на припинення договірних відносин з позивачем на підставі Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а також Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» (тобто, ґрунтувались на загальних нормах відповідного Закону та Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», без зазначення конкретних порушень з боку позивача).
Під час розгляду справи у суді жодними належними та достовірними доказами не доведено обґрунтованості підстав вважати незаконними джерела походження коштів позивача, інших її активів або прав на такі активи. Банком також не доведено й наявності у банківських операціях позивача ознак відмивання доходів. З наявної у матеріалах справи виписки по рахунку ОСОБА_1 суми операцій по рахунку не можна вважати такими, що свідчать про ймовірність використання відповідача для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, та/або фінансування тероризму.
АТ КБ «Приватбанк» не надав суду першої інстанції жодних внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу, які б підтверджували існування правових підстав для встановлення позивачеві неприйнятно високого ризику.
Сам лише факт родинних відносин позивача ОСОБА_1 з колишнім міністром оборони України ОСОБА_2 та порушення відносно останнього кримінальної справи, не свідчить про наявність підстав для розірвання з позивачем договору на підставі Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».
Так, відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні  злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. 
Відносно батька позивача ОСОБА_2 відсутній обвинувальний вирок суду і на даний момент його вина у вчиненні будь-яких злочинів не доведена та не встановлена.  
Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не надав рішення Банку, в якому наведені конкретні підстави встановлення клієнту (позивачу) неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику. Власна програма управління комплаєнс-ризиком фінансового моніторингу, що містить критерії встановлення неприйнятно високого ризику, наявність якої передбачена Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 417 від 26 червня 2015 року, була долучена відповідачем лише до апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до вимог ст. 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
У суді першої інстанції відповідач подавав відзив на позовну заяву, однак, власна програма управління комплаєнс-ризиком фінансового моніторингу, як доказ по справі, ним не подавалася. Відповідач не навів об`єктивних причин, які унеможливили подання цієї програми до суду першої інстанції разом з відзивом. У зв`язку з цим, відсутні підстави для прийняття вказаного доказу у суді апеляційної інстанції. 
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалене на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повне судове рішення складено 22 січня 2021 року.

 
Головуючий                                                                       Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                             Кашперська Т.Ц.
                                      
                                                                                             Яворський М.А.