Постанова
Іменем України 
18 березня 2021 року
м. Київ
Справа № 303/3547/19
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/811/1663/19
Провадження № 51 – 6167 км 19
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого             ОСОБА_1 ,
суддів:                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                 ОСОБА_4 ,
прокурора                                                     ОСОБА_5 ,
захисника засудженого ОСОБА_6       адвоката ОСОБА_7 у режимі 
відеоконференції,                   
                 
розглянув у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019070120000291 від 13 березня  
2019 року, щодо 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Обава Мукачівського району Закарпатської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ст. 156 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 
2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2020 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 
2019 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 156 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з моменту його затримання 19 березня 2019 року.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 
09 березня 2019 року приблизно о 15 годині, знаходячись у лісовому масиві «Подолинка» поблизу с. Косино Мукачівського району Закарпатської області, достовірно знаючи про малолітній вік ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою задоволення статевої пристрасті штовхнув останню на траву та вчинив щодо неї розпусні дії сексуального характеру.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2020 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційну скаргу його захисника – адвоката ОСОБА_9 – без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 , а кримінальне провадження закрити, звільнивши його з-під варти. Указує на те, що дії ОСОБА_6 , хоча формально і містять ознаки діяння, передбаченого КК України, але через малозначність не становлять суспільної небезпеки, не заподіяли і не могли заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичні особі, суспільству або державі, а тому вважає, що підлягає застосуванню ст. 11 ч. 2 КК України. Крім того, порушує питання про дослідження всіх доказів, наданих стороною обвинувачення.    
Заперечень на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 від учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Захисник засудженого ОСОБА_6 – адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні висловив доводи на підтримання своєї касаційної скарги та просив її задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 необґрунтованою та просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, а тому клопотання захисника ОСОБА_7 про дослідження всіх доказів обвинувачення не ґрунтується на зазначених вимогах кримінального процесуального закону та не підлягає задоволенню. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи відповідає встановленим обставинам та підтверджується безпосередньо дослідженими і оціненими на предмет належності й допустимості доказами.
Суд першої інстанції на підтвердження винуватості ОСОБА_6 обґрунтовано послався, у тому числі: на показання самого ОСОБА_6 , який не заперечував, що торкався статевих органів малолітньої ОСОБА_8 ; на показання малолітньої потерпілої ОСОБА_8 про обставини вчинення щодо неї розпусних дій, яких вона злякалася; на дані, які містяться в протоколі прийняття заяви від ОСОБА_10 про вчинення злочину відносно її малолітньої доньки; на дані, які містяться в протоколах слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 та малолітньої ОСОБА_8 .
Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи від 18 квітня 2019 року № 37 ОСОБА_6 у період часу, до якого відноситься інкриміноване діяння, психічними захворюваннями не страждав та не страждає. Інкриміноване йому діяння вчинив у стані простого звичайного алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 156 ч. 2 КК України. При цьому всім наявним доказам суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Доводи касаційної скарги про малозначність вчинених ОСОБА_6 дій є безпідставними.
Відповідно до ст. 11 ч. 2 КК України не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 156 ч. 2 КК України, яке відповіднодо ст. 12 КК України є тяжким злочином, який посягає на статеву свободу та статеву недоторканість особи, може викликати фізичне і моральне (інтелектуальне) розбещення малолітньої особи, порушує її нормальний розвиток та спотворює уявлення щодо норм поведінки, тобто несе відповідну суспільну небезпеку, а тому ст. 11 ч. 2 КК України у даному конкретному кримінальному провадженні застосуванню не підлягає.      
Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження з дотриманням вимог ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , належним чином перевірив викладені у ній доводи про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та суворість покарання, визнав їх безпідставними та належним чином мотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам 
ст. 419 КПК України.
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини 
ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 156 ч. 2 КК України, та правильність кваліфікації його дій.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суди нижчих інстанцій дотрималися вимог статей 10, 22 КПК України та врахували практику Європейського суду з прав людини, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.
Підстав, передбачених законом, для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не встановлено.
Покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_7 , скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 та закриття кримінального провадження не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 
2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника – адвоката ОСОБА_7 – без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                             ОСОБА_3