ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 р. 	Справа № 440/4147/20	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2020 р. (ухвалене суддею Сич С.С.) по справі № 440/4147/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

                    ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 24.07.2018; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 встановити для нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.12.2015 р. базовий місяць січень 2008 року, а з 01.03.2018 р. фіксовану суму індексації в розмірі 3877,93 грн.; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити, з урахуванням січня 2008 року як базового місяця та фіксованої суми індексації в розмірі 3877,93 грн., на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 24.07.2018 р. в сумі 103862,30 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2020 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 24.07.2018 р.; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 24.07.2018 р., з урахуванням базового місяця, визначеного відповідно до пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078, та підстав для проведення індексації, передбачених ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 р. № 1282-ХІІ (із змінами та доповненнями); у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої    інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення     Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2020 р. та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити  позов у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що відповідно до пункту 4 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078, розрахунок індексації грошового забезпечення проводиться в межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який був відображений та не було відображено грошового забезпечення позивача, оскільки воно більше прожиткового мінімуму. Вказує, що до позовної заяви під додатком 5 додано копії бланків особового рахунку військовослужбовця (форма № 54) та карток особового рахунку військовослужбовця, військової частини НОМЕР_1 , в яких відповідачем відображено всі складові грошового забезпечення позивача, які були нараховані та виплачені у період з січня 2015 року по 24.07.2018 р. та враховані при розрахунку індексації, зокрема при визначенні фіксованої суми індексації. Також зазначає, що визначення базового місяця залежить виключно від зміни посадового окладу згідно рішень Уряду і такими місяцями є січень 2008 року та березень 2018 року - місяці, в яких набрали чинності постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 р. № 1294 та постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704. При цьому у місяці підвищення посадових окладів повинні враховуватися абзаци 4.6. пункту 5 Порядку № 1078.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд     апеляційної     інстанції     розглядає справу     в порядку письмового провадження за наявними     у справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.09.2013 р. № 208 нижчепойменованих військовослужбовців контрактної служби, призначених наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2013 р. № 31-к на посади частини, з 26.09.2013 р. зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, а на котлове - зі сніданку 27.09.2013 р. та вирішено вважати такими, що приступили до виконання обов`язків  за посадами, зокрема, солдата к/с ОСОБА_1 , стрільця комендантського відділення, який прибув з Кобеляцького РВК Полтавської області. Встановлено посадовий оклад 530 грн. (а.с. 57).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.07.2018 р. № 193 старшого солдата ОСОБА_1 , старшого топогеодезиста-оператора топогеодезичного відділення взводу управління батареї управління реактивного артилерійського дивізіону, звільненого з військової служби у запас наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24 .07.2018 р. № 22-рс відповідно до підпункту "к" (як таких, що проходять військову службу за контрактом дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або оголошення демобілізації, та вислужили 18 місяців з дня продовження дії контракту і не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", вирішено вважати таким, що справи та посаду здав 24.07.2018 р. З 24.07.2018 р. виключено зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення, а з котлового забезпечення частини з 25.07.2018 р. Направлено для зарахування на військовий облік до Кобеляцького РВК Полтавської області (а.с. 12, 55-56).
Довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 16.09.2020 р. № 546 підтверджено, що ОСОБА_1 нараховано індексацію грошового забезпечення  за грудень 2015 року – 706,59 грн.,  за період з січеня 2016 року по липень 2018 року індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалася та не виплачувалася (а.с. 52).
Листом Військової частини НОМЕР_1 від 19.06.2020 р. № 352 розглянуто заяву-претензію ОСОБА_1 від 30.05.2020 р. (вх. № 3214 від 09.06.2020 р.) та повідомлено про відсутність підстав для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з січня 2016 року по лютий 2018 року, посилаючись на відсутність механізму нарахування індексації після підвищення грошового забезпечення, відсутність кошторису у військовій частині НОМЕР_1 на здійснення таких виплат (а.с. 17-18).
Вважаючи протиправною бездіяльність  військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 24.07.2018 р., позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 24.07.2018 р., з урахуванням базового місяця, визначеного відповідно до пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078,  та підстав для проведення індексації, передбачених ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 р. № 1282-ХІІ (із змінами та доповненнями), а у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно із  ст. 18 Закону України “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” від 05.10.2000 р. № 2017-III законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено  Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року № 2011-XII.
Згідно з ч. ч. 1-3      ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України від 03.07.1991 №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (зі змінами та доповненнями).
За змістом статті 1 цього Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Статтею 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (у редакції до 01.01.2016 р.) визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (у редакції з 01.01.2016 р. - 103 відсотки). Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього  Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Частиною 2 статті 5 Закону України № 1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078      (далі - Порядок № 1078).
Згідно з п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 р. -    103 відсотка). Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2013 року місяця опублікування Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” від 06.02.2003 р. № 491-IV. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищував поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Відповідно до п. 4 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 р. "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" з 01.12.2015 р. внесено зміни до Порядку № 1078 та викладено пункт 5 у наступній редакції: "У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. Нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить розмір підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом.
Згідно із п. 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, у тому числі: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці і у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) покладається на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та виду юридичної особи.
Колегія суддів досліджуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що з довідки Військової частини НОМЕР_1 від 16.09.2020 р.  № 546 вбачається, що дійсно позивачу нараховано індексацію грошового забезпечення за грудень 2015 року – 706,59 грн., отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за грудень 2015 року та зобов`язання  вчинити дії щодо нарахування та виплати індексації за цей місяць.
Водночас матеріалами справи підтверджено, що за період з 01.01.2016 р. по 24.07.2018    р. індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідачем не нараховувалася та не виплачувалася.
Відповідно до абзацу першого п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015    р. № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" визначено, що міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.
Водночас за змістом п. 5 Порядку № 1078, лише у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків (абз. 1). Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення (абз. 2). У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру (абз. 5).
Таким чином спеціальним законодавчим актом, який регулює порядок індексації грошових доходів,  прийняття значення індексу споживчих цін за 1 або 100 %, зміну базового місяця для подальшої індексації, зменшення (обнулення) суми індексації обумовлено саме підвищенням тарифних ставок (окладів). Збільшення інших складових заробітної плати (грошового забезпечення) без зміни тарифної ставки (окладу) не тягне зміни розрахунку суми індексації. 
Кабінетом Міністрів України в абз. 1 п. 3 постанови від 09.12.2015 р. № 1013 акцентовано в першу чергу на необхідність вжиття заходів щодо підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати),  а також перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, адже відповідно до вимог абз. 5 п. 5 Порядку № 1078 за умов  підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Отже, беручи до уваги те, що у січні 2016 року оклад позивача не змінився, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не мав підстав для прийняття значення індексу споживчих цін за 1 або 100 % та зміну базового місяця для подальшої індексації, натомість мав обов`язок щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача із січня 2016 року у загальному порядку, виходячи із попереднього базового періоду. 
30.08.2017 р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Пунктом 4 цієї    постанови    установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого      законом      на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб"      визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, а також змінено (підвищено) розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців.
Дана постанова набрала чинності з 01.03.2018 р.
Отже, у березні 2018 року відповідач, виходячи із положень п. 5 Порядку № 1078, у зв`язку з підвищенням посадового окладу позивача відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", мав застосувати  індекс споживчих цін, рівний 1 (100 %), та не здійснювати індексацію грошового забезпечення у місяці підвищення, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищив суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Також місяць підвищення посадового окладу (березень 2018 року) став новим  базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення за посадою, яку займав позивач у військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно із абзацом 2 пункту 5 Порядку № 1078  індекс споживчих цін для поточної індексації грошового забезпечення позивача підлягав обчисленню з квітня 2018 року (місяця, наступного за місяцем підвищення), і у разі  перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації в розмірі 103% грошове забезпечення позивача підлягало індексації.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 24.07.2018 р. відповідно до вимог законодавства є протиправною, тому позовні вимоги в частині визнання вказаної бездіяльності   протиправною за період з  01.01.2016 р. по 24.07.2018 р. підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даних спірних правовідносинах для ефективного захисту прав позивача, необхідно відповідно зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 24.07.2018 р., з урахуванням базового місяця, визначеного відповідно до п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078,  та підстав для проведення індексації, передбачених ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 р. № 1282-ХІІ (із змінами та доповненнями) .
Щодо доводів апеляційної скарги позивача стосовно визнання бездіяльності відповідача протиправною щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за грудень 2015 року суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки як було встановлено судом першої інстанції, індексація за грудень 2015 року була нарахована та виплачена позивачу.
Також, слід зазначити, що здійснення розрахунку суми індексації належить до компетенції відповідача як роботодавця. Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому належним способом захисту прав позивача у даному випадку є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за спірний період, а не зобов`язання виплатити визначену суму заборгованості.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 р. у справі № 420/1207/19 та від 15.10.2020 р. у справі № 240/11882/19.
Крім того, суд апеляційної інстанції не бере до уваги розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 (а.с. 23-25), що доданий до матеріалів справи представником позивача,  оскільки такий розрахунок зроблено без врахування складу грошового забезпечення ОСОБА_1 та його змін протягом періоду розрахунку, не підтверджено  документами щодо виплати грошового забезпечення, в тому числі індексації, за період розрахунку.
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію  за період служби з 01.12.2015 р. по 24.07.2018 р. у визначеному розмірі 119 543,39 грн, не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги позивача про необхідність зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 встановити для нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.12.2015 р. базовий місяць січень 2008 року, а з 01.03.2018 р. фіксовану суму індексації в розмірі 3877,93 грн та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію з урахуванням січня 2008 року як базового місяця та фіксованої суми індексації в розмірі 3877,93 грн, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки питання визначення базового місяця індексації залежить від зміни розміру грошового забезпечення позивача в частині окладу, відомості про які наявні у відповідача, а фіксована сума індексації може бути встановлена лише, з урахуванням  сум нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення відносно до  грошового забезпечення. 
Таким чином, визначення базового місяця індексації та фіксованої суми індексації належить до  компетенції відповідача під час нарахування сум індексації, а враховуючи те, що відповідачем суми індексації позивачу за спірний період не нараховані, позовні вимоги у вказаній частині є передчасними та спрямовані на захист ще не порушеного права.
З врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2020 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням  норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст.      243, 308, 311, 316, 322, 325,  326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -       

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2020 р. по справі № 440/4147/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	О.А. Спаскін    Я.В. П`янова