ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                                                
03 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 372/3320/19
провадження № 61-17775 св 20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Антоненко Н. О. (суддя-доповідач),  
суддів: Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., Тітова М. Ю.
 
учасники справи:
 
позивач - заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, державного підприємства «Київське лісове господарство»,
відповідачі: Обухівська районна державна адміністрація, ОСОБА_1 ,
третя особа: ОСОБА_2 ,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , підписану адвокатом Аріфметовою Інною Айварівною, на постанову Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року в складі колегії суддів Сушко Л. П., Іванової І. В., Сліпченко О. І.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2019 року заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, ДП «Київське лісове господарство» звернувся з позовом до Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 та просив:
- визнати недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 19 січня 2009 року № 50 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 11 громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Красненської сільської ради» в частині передачі  ОСОБА_2  земельної ділянки площею 1,99 га; 
- витребувати на користь держави в особі ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння:  ОСОБА_1  земельну ділянку площею 1,99 га з кадастровим номером 3223185100:04:003:0041, яка знаходиться на території Красненської сільської ради Обухівського району Київської області;
- визнати поважними причини пропуску прокурором позовної давності та поновити її, захистивши порушене право.
 
Позовні вимоги мотивував тим, що розпорядженням Обухівської РДА від 19 січня 2009 року № 50 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 11 громадянам для ведення особистого селянського господарства, у тому числі  ОСОБА_2  - земельну ділянку площею 1,99 га. На підставі вказаного рішення Обухівської РДА ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 802270 від 09 жовтня 2019 року; земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 3223185100:04:003:0041. 24 березня 2013 року ОСОБА_2 відчужив земельну ділянку ОСОБА_1. на підставі договору купівлі-продажу № 2279. 
 
Позивач указує, що земельна ділянка, відведена у власність ОСОБА_2 , вкрита лісом та мала лісогосподарське призначення. Прийнявши оскаржуване розпорядження, Обухівська РДА вийшла за межі своїх повноважень, розпорядилася землями лісогосподарського призначення, не змінивши в установленому законом порядку цільове призначення земельної ділянки, чим порушила вимоги ЗК України та Закону України «Про місцеві державні адміністрації». 
 
Уважав, що оскільки розпорядження Обухівської РДА суперечить вимогам закону, то отримана у приватну власність земельна ділянка підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння та поверненню у власність держави.
 
З приводу строку на звернення до суду за захистом порушеного права позивач указував, що про незаконне відчуження земельної ділянки лісогосподарського призначення прокуратурі стало відомо в 2018 році після отримання звернень уповноважених органів.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що земельна ділянка площею 1,99 га, передана у власність ОСОБА_2 , частково накладається на землі лісогосподарського призначення Обухівського лісництва ДП «Київське лісове господарство». Розпорядившись землями лісогосподарського призначення площею понад 1 га без зміни в установленому законом порядку цільового призначення та без отримання згоди законного землекористувача, відповідач вийшов за межі своїх повноважень та порушив норми земельного законодавства.
 
Разом з тим, суд установив, що позов поданий з пропуском позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявлено відповідачем у справі. Поважність причин пропуску строку на звернення до суду за захистом порушеного права позивач не обґрунтував.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року апеляційну скаргу позивача задоволено: рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено; визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 19 січня 2009 року № 50 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 11 громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Красненської сільської ради» в частині передачі ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1,99 га; витребувано на користь держави в особі ДП«Київське лісове господарство» з незаконного володіння  ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,99 га з кадастровим номером 3223185100:04:003:0041, яка знаходиться на території Красненської сільської ради Обухівського району Київської області.
 
Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про сплив позовної давності за пред'явленими позовними вимогами, оскільки позивач та органи, в інтересах яких пред`явлено позов, не були учасниками спірних правовідносин щодо передачі у приватну власність земель лісогосподарського призначення та подальшого їх відчуження на підставі цивільно-правових угод. Доказів інформування позивачів про видачу оскаржуваних розпоряджень матеріали справи не містять.
 
Установивши, що заступником прокурора не пропущено позовну давність, та погодившись з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, апеляційний суд уважав наявними підстави для задоволення позову. 
 
Аргументи учасників справи
 
30 листопада 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, підписану адвокатом Аріфметовою І. А., на постанову Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року й просила її скасувати із залишенням в силі рішення суду першої інстанції як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду. 
 
Указує, що в порушення положень статті 23 Закону України «Про прокуратуру» заступник прокурора Київської області не обґрунтував наявність у нього повноважень на звернення до суду з позовом в інтересах держави.
 
Зазначає, що апеляційний суд неправильно визначив початок перебігу позовної давності, не надавши оцінку тому, коли про порушення свого права міг довідатися власник земельної ділянки.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження в справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2021 року справа призначена до судового розгляду. 
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 1частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
Зі змісту касаційної скаргита ухвали Верховного Суду від 21 грудня 2020 року вбачається, що відповідач просить скасувати постанову апеляційного суду з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, та зазначає, що суд при вирішенні справи не застосував висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 912/2385/18 щодо застосування положень статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та в постановахВеликої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 359/2012/15-ц, від 17 жовтня 2018 року в справі № 362/44/17, від 31 жовтня 2018 року в справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року в справі № 488/6211/14-ц, від 07 листопада 2018 року в справі                               № 372/1036/15-ц, від 21 серпня 2019 року в справі № 911/3681/17, від                                 19  листопада   2019    року    в    справі     №     911/3677/17,     від     19     листопада
2019   року   в   справі № 911/3680/17, від 19 листопада 2019 року в справі №911/3677/17 щодо визначення початку перебігу позовної давності в подібних правовідносинах
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 19 січня 2009 року №50 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 11 громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Красненської сільської ради» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 11 громадянам для ведення особистого селянського господарства, у тому числі ОСОБА_2 - земельноїділянкиплощею 1,99 га.
 
09 жовтня 2009 року управлінням земельних ресурсів у Обухівському районі на підставі зазначеного розпорядження Обухівської районної державної адміністрації ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 802270, присвоєно земельній ділянці кадастровий номер 3223185100:04:003:0041.
 
На підставі договору купівлі-продажу від 24 квітня 2013 року № 2279  ОСОБА_1 набула права власності на зазначену земельну ділянку.
 
Відповідно до листа ДП «Київське лісове господарство» від 29 липня 2019 року згоди на вилучення та зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером: 3223185100:04:003:0041, яка частково розташована на землях лісогосподарського призначення лісового фонду Обухівського лісництва у виділі 5 кварталу 81, підприємство не надавало.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 189 ЦПК України одним із завдань підготовчого провадження є остаточне визначення складу учасників процесу.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18).
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року в справі № 367/2525/15-ц (провадження № 61-5042св20)вказано, що «земельна ділянка, яка відведена на підставі оспорюваного рішення від 11 березня 2010 року у власність  ОСОБА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу від 11 червня 2010 року відчужена ОСОБА_1 . Прокурор позовних вимог до ОСОБА_2 не пред`явив, клопотань про залучення його до участі у справі як співвідповідача не заявляв, а тому, за таких обставин, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання недійсними рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-У «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 га, та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_2, внаслідок неналежного складу співвідповідачів».
 
У справі, що переглядається, встановлено, що земельна ділянка, яка відведена на підставі оспорюваного розпорядження Обухівської РДА від 19 січня 2009 року у власність ОСОБА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу від 24 квітня 2013 року відчужена ОСОБА_1 . 
 
Заступник прокурора позовних вимог до  ОСОБА_2 не пред`явив, клопотання про залучення його до участі в справі як співвідповідача не заявляв, а тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 19 січня 2009 року № 50 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 11 громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Красненської сільської ради» в частині передачі  ОСОБА_2  земельної ділянки площею 1,99 га внаслідок неналежного складу співвідповідачів. 
 
З огляду на незалучення до участі в справі осіб, питання про права та обов`язки яких підлягає вирішенню за результатами розгляду позовних вимог, в задоволенні вказаних вимог слід було відмовити з цих підстав. Відповідно, в задоволенні позовної вимоги про витребування земельної ділянки від  ОСОБА_1 слід було відмовити внаслідок того, що вона є похідною від визнання недійсним розпорядження Обухівської РДА. 
 
За таких обставин постанову апеляційного суду слід скасувати як прийняту з порушенням норм процесуального права. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, однак з інших мотивів, а тому рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
З урахуванням необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року в справі № 367/2525/15-ц (провадження № 61-5042св20),колегія суддів вважає, що постанова апеляційного суду прийнята без додержання норм процесуального права; касаційну скаргу необхідно задовольнити частково: постанову апеляційного суду скасувати; рішення суду першої інстанції змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
ОСОБА_1 сплачено 7 800 грн судового збору за подання касаційної скарги. Водночас положеннями Закону України «Про судовий збір» передбачено сплату судового збору в розмірі 7 684 грн. Тому з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 у порядку статті 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, в розмірі 7 684 грн.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Аріфметовою Інною Айварівною, задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року скасувати.
 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
 
Стягнути з Київської обласної прокуратури на користь  ОСОБА_1  7 684 грнсудових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                       Н. О. Антоненко
 
Судді                                                                                                    І. О. Дундар
 
                                                                                                               Є. В. Краснощоков
 
                                                                                                               М. М. Русинчук
 
                                                                                                               М. Ю. Тітов