ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року		Справа № 140/9314/20 пров. № А/857/121/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Мікули О.І.,
при секретарі судового засідання – Хомича О.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року (суддя Андрусенко О.О., м.Луцьк, повний текст складено 28 жовтня 2020 року) у справі за її позовом до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)(далі – ЗМУ) в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ відповідача «Про накладення дисциплінарного стягнення стосовно ОСОБА_1 » від 27.05.2020 №64/Д (далі – Наказ №64/Д).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В доводах апеляційної скарги з посиланням на окремі обставини справи вказує, що спірним Наказом №64/Д до неї було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за неналежне виконання посадових обов`язків, що виразилось у неналежній роботі відділу виконавчої служби, що їй підпорядкований, що свідчать про неналежне дотримання начальником відділу вимог пункту 9 «Типового положення про відділ державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України» затвердженого наказом Міністерства юстиції України (далі – МЮУ) від 20.04.2016 №1183/5 (зареєстровано в МЮУ 22.04.2016 за №618/28748; далі – Типове положення) в частині нездійснення належного контролю за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій підпорядкованими державними виконавцями, оскільки, перш за все, причина ініціювання притягнення її до дисциплінарної відповідальності – це відсутність із її боку ініціювання притягнення підпорядкованих працівників до дисциплінарної відповідальності. Разом з тим, зазначає, що ініціювання притягнення підлеглих працівників до дисциплінарної відповідальності є правом керівника, а не обов`язком, а тому не використання даного права керівником в кожному окремому випадку, як крайню міру впливу на працівників не може апріорі бути віднесено до категорії «дисциплінарний проступок». Вказує, що судом не було взято до уваги матеріали дисциплінарного провадження, зокрема інформаційні довідки, згідно яких вбачається, що порушення вказані в довідці про перевірку не відповідають дійсності.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як начальник відділу, також окремо несе відповідальність за ефективність діяльності органу, дотримання вимог чинного законодавства підлеглими, керівником яких він є, та може бути притягнутий до відповідальності поряд з працівником, яким вчинено порушення, якщо вищестоящий керівник, якому надано право накладати стягнення, дійде висновку про неналежну організацію та координацію керівником роботи підлеглих. Крім того, суд зауважив, що ОСОБА_1 визнає, що у діяльності державних виконавців відділу виявлені ряд порушень, які уже після проведення перевірки почали усуватись. Таким чином, оскаржуваний Наказ №64/Д є правомірним.
Такі висновки суду першої інстанції, по суті спору, частково відповідають встановленим обставинам справи, однак вказане судове рішення не може бути залишено без змін, з таких міркувань.
Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 з 29.04.2016 перебуває на посаді начальника Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, а з 27.12.2019 ЗМУ Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби (далі – Посада; ВДВС відповідно). 
Відповідно до наказу МЮУ «Про проведення позапланової цільової перевірки діяльності Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)» від 02.03.2020 №506/7 у період з 10.03.2020 по 13.03.2020 проведено позапланову цільову перевірку діяльності Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області ЗМУ (далі – Управління) за період роботи 2019-2020 роки (т.1 а.с.101-102).
За результатами проведення вищезазначеної перевірки робочою групою складено Довідку за результатами позапланової цільової перевірки діяльності Управління від 13.03.2020 (далі – Довідка; т.1 а.с.107-130).
У відповідності до складеної Довідки перевіркою матеріалів виконавчих проваджень, які перебувають на виконанні у ВДВС, встановлено порушення державними виконавцями вимог законодавства щодо стягнення виконавчого збору на користь держави, зокрема, по виконавчих провадженнях №№58432603, 59469365, 59626609, 58326625, 58398460, постанови про стягнення виконавчого збору не виносились.
Крім того, перевіркою виконавчих проваджень про стягнення аліментів встановлено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державними виконавцями не нараховується виконавчий збір із заборгованості зі стати аліментів, чим порушено вимоги абзацу другого частини четвертої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (далі – Закон №1404-VIII), по виконавчих провадженнях №№58485640, 57906740, 56673755.
Перевіркою виконавчих проваджень №№61045142, 61045411, 61045316, 61045883, 61015853, які перебувають на виконанні у ВДВС встановлено, що державними виконавцями у постановах про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження не зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Зазначені постанови містять лише загальний розмір витрат, який підлягає стягненню з боржника. Розрахунок витрат виконавчого провадження не здійснюється.
Перевіркою виконавчих проваджень встановлено порушення вимог законодавства щодо накладення арешту. Так, по виконавчих провадженнях №№58432603, 59469365, 58327006, в порушення вимог статті 56 Закону №1404-VIII державним виконавцем арешт на майно боржника не накладено. При цьому, згідно з матеріалів виконавчих проваджень встановлено, що за боржниками на праві власності зареєстровані транспортні засоби.
Під час вибіркової перевірки виконавчих проваджень про стягнення аліментів виявлено випадки порушення державними виконавцями вимог частини восьмої статті 48, статті 71 Закону№1404-VIII, абзацу третього пункту 12 розділу Х «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом МЮУ 02.04.2012 №512/5 (зареєстровано в МЮУ 02.04.2012 за №489/20802; далі – Інструкція) в частині перевірки майнового стану боржника при наявності заборгованості зі сплати аліментів понад три місяці, накладення арештів на майно боржника, обчислення розміру заборгованості та роз`яснення стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінального правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів. Такі порушення виявлено по виконавчих провадженнях №№58485640, 60359809, 56673755.
Крім того, в порушення вимог Закону №1404-VIII державними виконавцями не винесені відповідні постанови, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців по виконавчих провадженнях про стягнення аліментів №№49949565, 23764994, 53172431.
Також перевіркою встановлено, що в порушення вимог статті 13 Закону №1404-VIII державними виконавцями ВДВС несвоєчасно або взагалі не проведено опис майна боржника у виконавчих провадженнях №№61345167, 57780870, 59230823.
Вибірковою перевіркою виконавчих проваджень виявлено порушення строків перевірки майнового стану, встановлених частиною восьмою статті 48 Закону №1404-VIII боржників виявлено по виконавчих провадженнях №№60806582, 60783797, 60783710, 60804486, 60804627, 60778635, 60801046, 60801008, 60803169, 60776143.
Листом від 17.03.2020 №02.2-32/20/561 ознайомлено керівників органів державної виконавчої служби у Волинській області (в тому числі і ОСОБА_1 ) зі змістом Довідки та доручено проінформувати про проведену роботу з усунення виявлених недоліків та порушень під час проведеної перевірки та надати письмові пояснення керівників відділів в термін до 24.03.2020 (т.1 а.с.131-132).
Листом від 24.03.2020, на виконання вказаного доручення, позивачем надано такі пояснення керівнику Управління, в яких зазначено, що Довідку доведено до відома державних виконавців. З метою попередження зазначених порушень з боку інших державних виконавців та врахування у роботі і вжиття заходів розглянуто на оперативній нараді. Недоліки виявлені в ході перевірки в основному усунуті в повному обсязі. 
А саме по виконавчих провадженнях №№58432603, 59469365, 59626609, 58326625, 58398460, 58485640, 57906740, 56673755, 58485640, 60359809, 56673755, 49949565, 23764994, 53172431 виявлені порушення не підтвердились;
по виконавчих провадженнях №№61045142, 61045411, 61045316, 61045883, 61015853, 58432603, 59469365, 58327006, 61345167, 57780870, 59230823, 60783797, 60783710, 60804486, 60804627, 60778635, 60801046, 60801008, 60803169, 60776143 виявлені недоліки усунені після перевірки.
Позивачем вказано, що всі зауваження вказані в Довідці взяті до уваги в подальшій роботі (т.1 а.с.139-140).
09.04.2020 заступником начальника ЗМУ начальником Управління Ляшенком А. внесено подання №6460/0/1-20/10-08 від 09.04.2020 (далі – Подання), в якому за неналежне виконання посадових обов`язків та за недотримання вимог пункту 9 Типового положення, просив начальника ЗМУ внести на розгляд дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ ЗМУ (далі – Дисциплінарна комісія) питання про притягнення Посада ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (т.1 а.с.91-95).
На підставі даного Подання, начальником ЗМУ видано наказ від 13.04.2020 №15, яким наказано здійснити Дисциплінарній комісії дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого нею дисциплінарного проступку (а.с.88).
Відповідно до запиту від 24.04.2020 головою Дисциплінарної комісії висловлено прохання ОСОБА_1 в строк до 29.04.2020 надати комісії письмове пояснення, щодо обстави, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження. Крім того, повідомлено про необхідність прибути 30.04.2020 для участі у засіданні дисциплінарної комісії (т.2 а.с.145).
На виконання запиту від 24.04.2020 позивач надала пояснення, у яких вказала, що виявлені в ході перевірки недоліки в роботі державних виконавців відділу, які вказано у Довідці в основному усунуто в повному обсязі. Крім того, позивач просила врахувати, що її діями в роботі порушень законодавства не допущено, до своїх посадових обов`язків відноситься сумлінно та відповідально. Організація роботи відділу нею систематично координується, забезпечується виконання відділом норм законодавства, зокрема систематично проводиться як внутрішнє тематичне навчання працівників, так і регулярне підвищення кваліфікації на профільних курсах. Щодо заходів контролю за роботою державних виконавців, то позивач вказує, що нею систематично здійснюється контроль за строками і законністю проведення виконавчих дій. При здійсненні контролю за рішеннями, діями державних виконавців проводилась вибіркова перевірка виконавчих проваджень. Тільки протягом 2020 року проведено вибіркову перевірку виконавчих проваджень в частині щодо стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску; щодо стягнення штрафів з порушення митних правил; про стягнення аліментів; конфіскація майна.
Крім того, позивачем вказано, що неодноразово державних виконавців попереджено про притягнення до відповідальності за порушення вимог чинного законодавства, одним із вжитих заходів реагування – часткове позбавлення преміювання. Коли дані заходи виявились безрезультатними, нею в 2019 році було ініційовано питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності головного державного виконавця, у зв`язку з порушенням Закону №1404-VIII. Крім того, з метою недопущення виявлених порушень з боку інших державних виконавців, дані постанови за результатами проведення перевірки були розглянуті на одній із оперативних нарад.
Одночасно повідомила, що з державними виконавцями відділу щотижнево, з метою підвищення професійного рівня, недопущення порушень чинного законодавства, проводяться оперативні наради з розгляду проблемних питань, з вивчення нормативно-правових актів, здійснюється аналіз результатів роботи відділу та планується робота державних виконавців, де основним напрямком є завершення виконавчих проваджень з обов`язковим дотриманням строків вчинення виконавчих дій, про що протягом 2020 року складено 12 протоколів оперативних нарад та проведено 3 семінарських та внутрішніх навчання (т.2 а.с.146-147).
Наказом відповідача від 27.04.2020 №41/Д продовжено строк здійснення дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 по 12.05.2020 (т.1 а.с.89).
Також 20.05.2020 позивачем були подані пояснення начальнику ЗМУ стосовно дисциплінарного провадження, у яких позивач вказала, що питання про притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності є правом керівника, а не обов`язком (т.2 а.с.161-162).
Відповідно до Подання Дисциплінарної комісії від 12.05.2020 (далі – Подання-1) встановлено наявність у діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» (далі –Закон №889-VIII), а саме: неналежне виконання посадових обов`язків. Враховуючи вищезазначене та у зв`язку з вчиненням дисциплінарного проступку, комісія відповідно до пункту 2 частини першої статті 66 Закону №889-VIIІ рекомендовано застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді «догани» (т.2 а.с.163-171).
Наказом №64/Д на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за неналежне виконання посадових обов`язків (т.2 а.с.172-173).
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначені Законом №889-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Відповідно до статті 8 Закону №889-VIII державний службовець зобов`язаний дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; з повагою ставитися до державних символів України; обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.
Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).
Відповідно до пункту 9 Типового положення, ОСОБА_1 , як начальник відділу, зобов`язана: очолювати Відділ, здійснювати керівництво його діяльністю, організовувати роботу Відділу, представляти Відділ у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями та підзвітний перед начальником міжрегіонального управління юстиції та відповідним Управлінням за організацію та результати діяльності Відділу; забезпечувати виконання Відділом Конституції та законів України, указів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства юстиції України, доручень Міністра юстиції України, заступників Міністра, директора Департаменту, наказів міжрегіонального управління юстиції, доручень начальника міжрегіонального управління юстиції; здійснювати контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями; вносити пропозиції щодо заохочення або ініціювання дисциплінарного провадження стосовно заступника начальника Відділу, державних виконавців та інших працівників Відділу; організовувати роботу зі службовими документами; забезпечувати і контролювати дотримання працівниками Відділу виконавської та трудової дисципліни; розподіляти обов`язки між працівниками Відділу, розробляє проекти їх посадових інструкцій; здійснювати інші повноваження відповідно до законодавства (т.1 а.с.56-60).
Аналогічні посадові обов`язки, Посада прописані в пункті 9 «Положення про Нововолинський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)», затвердженого наказом ЗМУ від 27.12.2019 №109/к (т.1 а.с.61-65).
Крім того, згідно Посадової інструкції начальника ВДВС, в розділі 3 якої визначені основні посадові обов`язки позивача, яка зобов`язана організовувати роботу Відділу; здійснювати контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями; контролювати дотримання працівниками Відділу виконавської та трудової дисципліни.
Разом із тим, відповідно до вимог абзацу 3 частини третьої статті 74 Закону №1404-VIII начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Відповідно до пунктів 3, 4 розділу IX «Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження», затвердженого наказом МЮУ від 05.08.2016 №2432/5 (зареєстровано в МЮУ 12.08.2016 за №1126/29256; далі - Положення), керівник органу державної виконавчої служби за допомогою Системи здійснює контроль за дотриманням строків внесення виконавчих документів відповідальною особою до Системи; законністю, своєчасністю та повнотою вчинених державними виконавцями виконавчих дій та винесених процесуальних рішень; своєчасністю та повнотою внесення до Системи відомостей про вчинені виконавчі дії.
Постанови керівника органу державної виконавчої служби, винесені за результатами здійснення контролю за рішеннями, діями державного виконавця, а також при виправленні граматичних чи арифметичних помилок, та постанови керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня виготовляються за допомогою Системи.
Отже, Типове положення, Положення про ВДВС та Посадова інструкція начальника ВДВС визначають обов`язок начальника відділу державної виконавчої служби вести контроль за правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій підпорядкованими державними виконавцями.
Стаття 62 Закону №889-VIII визначає обов`язки державного службовця щодо додержання службової дисципліни. Зокрема, державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також: виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців.
Згідно з статтею 64 Закону №889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом. Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.
Відповідно до частини першої та другої статті 65 Закону №889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Дисциплінарними проступками є: 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.
До державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби (частина перша статті 66 Закону №889-VIII).
Отже, єдиною підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є факт вчинення ним дисциплінарного проступку.
Відповідно до частин першої, десятої, одинадцятої статті 69 Закону №889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ.
Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.
Згідно з частиною першою статті 73 Закону №889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.
Гарантії прав державних службовців під час застосування дисциплінарного стягнення визначені статтею 74 Закону №889-VIII, зокрема, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби. Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.
Відповідно до частини першої статті 75 Закону №889-VIII перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.
Рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення (частина перша статті 77 Закону №889-VIII).
З матеріалів справи видно, що, підставою для винесення оскаржуваного Наказу №64/Д було Подання-1, оскільки за результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна комісія дійшла до висновку та встановила, що державним службовцем Посада, ОСОБА_1 вчинено дисциплінарний проступок передбачений пунктом 5 частини другої статті 65 Закону№889-VIII, неналежне виконання посадових обов`язків, а саме під час виконання посадових обов`язків порушено вимоги пункту 9 Типового положення. Такі висновки Дисциплінарної комісії ґрунтуються на тому, що ОСОБА_1 , як начальник ВДВС неналежним чином організовано роботу відділу та здійснено контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю, повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону №889-VІІІ посада державної служби є визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.
Керівник державної служби в державному органі (далі - керівник державної служби) - це посадова особа, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, до посадових обов`язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі (пункт 4 частини першої статті 2 Закону №889-VІІІ).
Частиною першою статті 7 Закону №889-VІІІ визначено, що державний службовець, серед іншого, має право на чітке визначення посадових обов`язків.
Вирішуючи питання (досліджуючи доводи) про невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків посадовою особою державної служби слід в першу чергу виходити із того, що такі обов`язки, їх зміст і обсяг повинні бути визначені Законом, підзаконно-нормативним чи іншим відомчим актом.
При цьому, в залежності від статусу посади державної служби, слід розрізняти види посадових обов`язків. Так, остання (найнижча) ланка посадової особи державної служби у відповідному підрозділі має менший обсяг і зміст обов`язків, в їх порівнянні із керівником державної служби такого підрозділу, в якого окрім виконання обов`язків, визначених законом чи підзаконно-нормативно правовим актом, додатково наявні організаційно-розпорядчі функціональні права та обов`язки, як правило пов`язані із загальним керівництвом і контролем.
В даному випадку такими додатковими обов`язками, які пов`язані із повноваженнями керівника державної служби як посадової особи державної служби, є:
- здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі (пункт 4 частини першої статті 2 Закону №889-VІІІ);
- здійснення контролю за дотриманням виконавської та службової дисципліни в державному органі (пункт 8 частини другої статті 17 Закону №889-VІІІ);
- здійснення контролю за виконанням державними службовцями посадових обов`язків (частина друга статті 63 Закону №889-VІІІ);
- несення відповідальністі за неналежний рівень службової дисципліни (частина перша статті 63 Закону №889-VІІІ).
В будь-якому випадку керівник державної служби як і кожна посадова особа державної служби:
- діє лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (пункт 2 частини першої статті 4, частина перша статті 9 Закону №889-VІІІ);
- володіє установленими відповідно до законодавства чіткими посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 Закону №889-VІІІ (пункт 4 частини першої статті 2, частина перша статті 7 Закону №889-VІІІ);
- забезпечує в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконує свої посадові обов`язки (пункти 6, 7 частини першої статті 8 Закону №889-VІІІ);
- реалізує інші права та виконує інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях (частина друга статі 7, абзац 15 частини першої статті 8 Закону №889-VIII).
Для вирішення питання дотримання чи порушення начальником відділу державної виконавчої служби термінів, періодичності чи систематичності здійснення контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень на предмет їх відповідності вимогам закону, найперше підлягає встановлення законодавчо визначеного обов`язку для такої посадової особи на вчинення контрольних дій/прийняття рішень, в тому числі наявності наказів (розпоряджень), доручень чи вказівок керівника вищого органу державної виконавчої служби.
Так, відповідно до абзацу 8 пункту 1 розділу XII «Порядку проведення перевірок законності виконавчого провадження» затвердженого наказом МЮУ01.12.2004 №136/5 (далі – Порядок №136/5)Інструкції перевірити законність виконавчого провадження, поряд з іншими, має право начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.
Пунктом 2 розділу ХІІ Інструкції визначено, що посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.
Посадові особи, зазначені в абзацах третьому, п`ятому, сьомому та восьмому, пункту 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження також за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника), а посадові особи, зазначені в абзацах другому, четвертому та шостому пункту 1 цього розділу, - за скаргою на дії та бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Доручення керівника вищого органу державної виконавчої служби про проведення перевірки законності виконавчого провадження надається в письмовій формі.
За змістом абзаців 1, 9, 10 пункту 7 розділу ХІІ Інструкції про результати перевірки законності виконавчого провадження виноситься постанова.
Якщо посадовою особою, зазначеною в абзацах третьому, п`ятому, сьомому та восьмому пункту 1 цього розділу, прийнято рішення про скасування постанови або іншого процесуального документа (або їх частини), винесених у виконавчому провадженні в резолютивній частині постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження, зазначається постанова або документ, який скасовується (частина, яка скасовується).
Посадова особа органу державної виконавчої служби, яка здійснювала перевірку виконавчого провадження і виявила порушення вимог законодавства, зобов`язана забезпечити безпосередній контроль за цим виконавчим провадженням до повного усунення виявлених порушень (пункт 9 розділу ХІІ Інструкції).
Відповідно до абзаців 1-4 частини третьої статті 74 Закону 1404-VIII рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини
Аргументи, мотиви і висновки, сформовані відповідачем під час перевірки, що знайшли своє відображення у Поданні-1 та Наказі №64/Д в частині вчинення позивачем дисциплінарного проступку, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а правова оцінка, надана відповідачем у оскаржуваному рішенні, не ґрунтується на нормах матеріального права, виходячи із наступного.
Системний і послідовний аналіз норм статті 74 Закону №1404-VІІ і розділу ХІІ Інструкції свідчить про те, що перевірка законності виконавчого провадження начальником відділу державної виконавчої служби можлива:
- з власної ініціативи;
- за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби;
- за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника).
У першому випадку така перевірка є виключно правом начальника відділу державної виконавчої служби, а в другому і третьому - обов`язком.
При цьому, в будь-якому разі доручення керівника вищого органу державної виконавчої служби і скарга стягувача чи іншого учасника виконавчого провадження повинні бути письмовими.
Вказані висновки щодо застосування наведених норм права у спірних відносинах узгоджуються із висновками Верховного Суду щодо подібної категорії справ, що викладені у постанові від 3 грудня 2020 року у справі №300/1795/19.
До часу проведення позапланової цільової перевірки діяльності Управління, якою охоплено і діяльність ВДВС, у спірних відносинах відсутнє письмове доручення керівника вищого органу державної виконавчої служби, як і відсутність скарг учасників виконавчих проваджень по яких виявлено названі вище порушення.
Суд вказує на те, що не реалізація керівником відповідної структурної одиниці органу державної влади (посадовою особою) власного службового права на вчинення певних дій (службової поведінки) за умови стану так званого «спокою речей» (без надходження скарг чи доручень керівника, без наявності умов, які свідчать про факт виявлення допущення порушень підлеглими), втому числі щодо здійснення контрольних дій, без чіткого встановлених строків вчинення останніх, не може кваліфікуватися як порушення свого службового обов`язку таким керівником.
Жодне положення Закону №1404-VІІ чи Інструкції не містить обов`язку начальника відділу державної виконавчої служби «систематичного здійснення контролю» за працівниками відділу при прийнятті ними рішень і вчиненні дій у виконавчих провадженнях, зокрема тих про які йдеться у поданні дисциплінарної комісії.
Як слідує із положень статті 73 Закону №1404-VІІ, розділу ХІІ Інструкції, пункту 9 Типового положення, ними не встановлено жодних обов`язкових, конкретно визначених, чітких термінів здійснення начальником державної виконавчої служби контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень на предмет їх відповідності вимогам закону.
Відтак, виявлені відповідачем у перелічених вище виконавчих провадженнях  порушень вимог Закону №1404-VІІ, які допущені особисто та самостійно відповідними державними виконавцями, на переконання суду, не може ставитися у вину позивачу та трактуватися як неналежне виконання посадових обов`язків начальником ВДВС ОСОБА_1 .
Крім того, суд апеляційної інстанції також враховує доводи апелянта про те, що згідно Довідки загальна оцінка діяльності органів державної виконавчої служби, діяльність ВДВС, у якому вона займає відповідну Посаду не визнана незадовільною, тому немає підстав стверджувати, що нею як начальником ВДВС не виконувались чи неналежно виконувались повноваження/обов`язки керівника органу ВДВС передбачені у пункті 9 Типового положення (т.1 а.с.126).
Враховуючи вищевикладене, обставини справи свідчать, що у спірному випадку відсутнє невиконання або неналежне виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків та актів органів державної влади, в частині не здійснення контролю за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення дій державними виконавцями, так як жодне із положень нормативно-правових актів не визначає поняття періодичності, конкретного терміну проведення (здійснення) начальником відділу контролю за рішеннями і діями державного виконавця на предмет їх відповідності вимогам закону, окрім випадків надходження скарг від сторін виконавчого провадження, письмових доручень керівника вищого органу державної виконавчої служби, подання/надходження яких у даному випадку не було.
Таким чином, за встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад самого дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 5 частини другої статті 65 Закону №889-VІІІ вчинення якого інкриміновано позивачу оскаржуваним Наказом №64/Д.
Висновки суду першої інстанції про обґрунтованість прийняття оскаржуваного Наказу №64/Д зроблені без повного з`ясування всіх обставин справи, зокрема в частині не дослідження судом обставин, що наведені у Подані-1 та які стали причиною висновків про невиконання або неналежне виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків та актів органів державної влади, так як недоліки що виявлені у перевірених матеріалах виконавчих проваджень перш за все повинні ставитися у вину безпосереднім їх виконавцям, тобто державних виконавцях в провадженнях яких вони знаходились.
Як визначено частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частинами першою, третьою статті 132 КАС визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно частини сьомої статті 139 КАС розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до квитанції від 27.06.2020 №0.0.1751226724.1 за подання позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80, за подання апеляційної скарги відповідно до квитанції від 05.02.2021 №1011644143 ОСОБА_1 сплатила 1261,20 грн (т.1 а.с.6, т.3 а.с.25а).
Таким чином, за рахунок відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2102 грн судових витрат у вигляді судового збору за подання позову та апеляційної скарги.
Відповідно до статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позову, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) «Про накладення дисциплінарного стягнення стосовно ОСОБА_1 » від 27.05.2020 №64/Д.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (ЄДРПОУ:43317547) в користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні за подання позову та апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач 	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 29 березня 2021 року.