УХВАЛА

18 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 824/1571/19-а
адміністративне провадження № К/9901/7840/21
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Желтобрюх І. Л., Дашутіна І. В., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2020     року у справі № 824/1571/19-а за позовом Головного управління ДПС у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу;  за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,
УСТАНОВИВ:
В грудні 2019 року до Чернівецького окружного адміністративного суду звернулось Головне управління ДПС у Чернівецькій області з позовом, у якому, враховуючи заяву про зменшення позовних вимог, просило стягнути з фізичної особи ОСОБА_1     податковий борг до місцевого бюджету за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 28781,82грн.
12 лютого 2020 року на адресу Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 , в якому остання, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просила суд скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Чернівецькій області форми "Ф" від 29.12.2018 року №0000939-5506-2403, підписане начальником Сторожинецького управління ГУ ДФС у Чернівецькій області Петрів А., згідно якого позивачці було нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у сумі 28781,82 грн.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року    в задоволенні позову Головного управління ДПС у Чернівецькій    області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу - відмовлено повністю.
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено повністю.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року, скасовано рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги Головного управління ДПС у Чернівецькій області задоволено.
Стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг до місцевого бюджету за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 28781,82 грн.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням суддів апеляційної інстанції, 09 березня 2021 року від скаржника надійшла касаційна скарга.
Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, суд дійшов висновку про залишення її без руху з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту.
Згідно ч. 2 вказаної статті учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України.
Скаржник в прохальній частині касаційної скарги просить поновити строк на касаційне оскарження постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року мотивуючи тим, що первинну касаційну скаргу було подано її представником Шупеня В. М. , в подальшому з яким було розірвано договір про надання правової допомоги. Після розірвання договору ОСОБА_1 звернулася з запитом до Верховного Суду, в якому просила надіслати кореспонденцію на її адресу. Після отримання листа з Верховного Суду вона дізналася про існування ухвали Верховного Суду про повернення касаційної скарги, що на її думку, є підставою для поновлення строку касаційного оскарження.
Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, колегія суддів вважає їх неповажними з огляду на таке.
Відповідно до ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Враховуючи викладене, пропущений строк касаційного оскарження може бути поновлений судом, якщо за результатами оцінки та перевірки наведених заявником у відповідній заяві підстав пропуску такого строку, суд дійде висновку про їх поважність.
Для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в обґрунтування поважності підстав пропуску строку касаційного оскарження, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, з яких достовірно вбачається існування обставин, зазначених у заяві про поновлення строку.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч. 2 ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Отже, зважаючи на значний пропуск строку на касаційне оскарження, клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження не можна вважати обґрунтованим, тому що невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та, як наслідок, повернення її заявнику не є поважною причиною пропуску строку касаційного оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає касаційну скаргу, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 332 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
Також, відповідно до ч. 4 ст. 330  Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, зокрема, додається документ про сплату судового збору.
Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Пунктом 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду сплачується 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час звернення позивача до суду, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою, розмір судового збору складав 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою-під, розмір судового збору складав 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, яка була чинна на час звернення позивача до суду, ставка судового збору за подання до адміністративного суду позову майнового характеру фізичною особою встановлена на рівні 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено, що станом на 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1921,00 грн.
Позов у цій справі заявлено юридичною особою та фізичною особою у 2019 році, який містить вимоги майнового характеру у загальному розмірі 28781,82 грн.
Таким чином, ставка судового збору, що підлягає сплаті за звернення з цією касаційною скаргою, складає 5378,80 грн ((1921,00 + 768,40 х200%), але не більше 20 розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб).
З урахуванням викладеного, скаржнику потрібно сплатити судовий збір у розмірі 5378,80 грн.
ОСОБА_1 до касаційної скарги документ про сплату судового збору не додала, проте додала клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.
За приписами ч. 1 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України Суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Частиною 2 цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
В зазначеному клопотанні скаржник посилається на відсутність коштів. На підтвердження цього вона долучила до клопотання відомості з Державного реєстру фізичний осіб - платників податків за період з 1 кварталу 2020 року по 3 квартал 2020 року, за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року.
Проте, надані скаржником докази повністю не відображають розмір доходів скаржника за попередній календарний рік, а саме з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року.
Слід відзначити, що Законом України «Про судовий збір» чітко визначено, як одну з умов для звільнення від сплати судового збору, зокрема, доведення заявником обставин, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
Для звільнення від такої сплати заявник касаційної скарги має довести існування таких фінансових труднощів та такий майновий стан, що надає підстави вважати за можливе звільнити таку особу від сплати судового збору.
Слід відзначити, що важкий майновий стан сторони входить до предмета доказування і, відповідно, має бути підтверджений належними і допустимими, у розумінні ст. 73, 74 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами.
Тож, для застосування судом положень ч. 1 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України «Про судовий збір» повинні бути відповідні правові підстави, в іншому ж випадку, як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.
Положення Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.
Підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору чи звільнення від його сплати може бути, наприклад, довідка про доходи, про заробітну плату, пенсію, стипендію, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо.
Наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку, розмірі і в строки покладається на особу, яка подає скаргу.
Згідно ч. 2 ст. 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 330 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 169 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 6 ст. 332 Кодексу адміністративного судочинства України, питання про залишення касаційної скарги без руху вирішується колегією суддів у складі трьох суддів не пізніше двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги. Питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
За таких обставин, відповідно до правил наведеної норми процесуального закону касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для надання до суду касаційної інстанції заяви, клопотання в якому вказати підстави для поновлення строку касаційного оскарження та докази своєчасного подання вперше касаційної скарги, дати отримання ухвали Верховного Суду про повернення раніше поданої касаційної скарги, а також, подання документів, з яких можна буде визначити сукупний розмір доходу відповідача за попередній рік або документ про сплату судового збору у встановленому законом розмірі.
Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів: УК у Печерському районі/Печерський район/22030102; рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007; код ЄДРПОУ: 37993783; код банку отримувача: 899998; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)»; призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________(ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (дата оскарження справи) по справі _________(номер справи), ВЕРХОВНИЙ СУД (Касаційний адміністративний суд) (назва суду, де розглядається справа).
На підставі викладеного та керуючись ст. 329, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження відмовити.
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2020     року у справі № 824/1571/19-а залишити без руху.
Установити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали, а також у разі, якщо наведені скаржником підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнання судом неповажними, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          М. М. Яковенко

Судді                                                                                                              І. Л. Желтобрюх

                                                                                                              І. В. Дашутін