ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» лютого 2021 року

м. Харків

справа № 623/430/20

провадження № 22ц/818/1048/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого -          Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 жовтня 2020 року в складі судді Бєссонової Т.Д.
в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 вересня 2016 року він є студентом денного відділення Комунального закладу охорони здоров`я Ізюмського медичного коледжу, спеціальність 223 Медсестринство, ОПП «Лікарська справа», фельдшер. Строк навчання до 30 червня 2020 року.

Вказав, що у зв`язку з навчанням він витрачає кошти на купівлю необхідних методичних книг, підручників, канцелярських товарів. Оскільки форма навчання денна, працювати він не може, а тому потребує матеріальної допомоги батьків. 

Зазначив, що відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу в зв`язку з його навчанням в добровільному порядку, хоча має матеріальну можливість платити аліменти.

Просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на його утримання як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до закінчення ним навчання, тобто до 30 червня 2020 року.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок щодо необґрунтованості його вимог у зв`язку з навчанням на бюджетній формі, адже через навчання він не має можливості працевлаштуватися. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження його пояснень щодо добровільного перерахунку коштів на його утримання. Крім того, такі кошти мають надходити йому особисто, а не на банківську картку матері, як зазначав відповідач.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1  необхідно задовольнити, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів потреби у матеріальній допомозі батька, не вказано розмір витрат, які він несе у зв`язку з навчанням, не вказано, чи звертався він з позовом про стягнення аліментів до матері, чи отримує він стипендію, у зв`язку з чим його вимоги задоволенню не підлягають.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 2, 3).

З 01 вересня 2016 року ОСОБА_1 є студентом денної форми навчання фельдшерського відділення, спеціальність Медсестринство, ОПП «Лікувальна справа», фельдшер, Комунального закладу охорони здоров`я Ізюмського медичного коледжу. Строк навчання до 30 червня 2020 року, що підтверджується довідкою від 21 січня 2020 року № 27 (а. с. 4).

З 01 вересня 2020 року ОСОБА_1 є студентом медичного факультету Донецького національного медичного університету, підстава навчання - держбюджет, форма навчання - денна, термін навчання до 30 червня 2025 року, що підтверджується довідкою від 14 вересня 2020 року № С00002961 (а. с. 37).

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Інші особи за вказаною адресою не зареєстровані, що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22 січня 2020 року (а. с. 10).

У порядку судового доручення суду першої інстанції ОСОБА_2 допитаний Печенегським районним судом Мурманської області. Як вбачається з протоколу судового засідання від 25 травня 2020 року, позов відповідач не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що регулярно в добровільному порядку перераховує грошові кошти на рахунок, відкритий на ім`я дружини ОСОБА_3 , які є матеріальним забезпеченням для всіх членів родини, зокрема, дітей. Може надати докази перерахунку грошових коштів. Також, у нього є дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає з його дружиною ОСОБА_3 , на утримання якої він на підставі судового рішення сплачує аліменти у розмірі 25% від усіх видів заробітку. Він згоден на розгляд справи судом за місцем мешкання позивача, однак наполягав на власній участі в судовому засіданні. Приїхати особисто до суду мав можливість в період з 01 листопада 2020 року по 01 грудня 2020 року (а. с. 28).

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, що продовжують навчання, є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. 

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18.

У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються  статтею 199 цього Кодексу  (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15, у постановах Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц, провадження № 61-1717 св 18, від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17, провадження № 61-39201св18.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 повнолітній, на час подання позову навчався у Ізюмському медичному коледжі зі строком навчання до 30 червня 2020 року.

З 01 вересня 2020 року ОСОБА_1 продовжив навчання у Донецькому національному медичному університеті до 30 червня 2025 року. Однак, його позовні вимоги протягом розгляду справи не змінювались та обмежуються періодом до 30 червня 2020 року, вимог щодо стягнення аліментів у зв`язку з продовженням навчання з вересня 2020 року в іншому навчальному закладі у межах цієї справи не заявлено.

У зв`язку з денною формою навчання позивач не мав можливості працевлаштуватися та не мав самостійного заробітку. Отже, ОСОБА_1 потребував матеріальної допомоги для оплати пов`язаних з навчанням витрат, зокрема, на придбання підручників та навчальних матеріалів, проїзду до навчального закладу, харчування, тощо.

Сторонами не заперечувалось, що відповідач працевлаштований у м. Мурманську Російської Федерації, де наразі мешкає.

Відомостей щодо розміру доходів відповідача, зокрема, даних, що такий розмір не дає йому змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, матеріали справи не містять.

Доказів щодо переказу ОСОБА_2 коштів на утримання позивача у добровільному порядку матеріали справи також не містять.

Встановивши, що на час звернення до суду позивач ОСОБА_1 продовжив навчання та у зв`язку з цим потребував матеріальної допомоги, а його батько ОСОБА_2 перебуває у працездатному віці та працевлаштований, має можливість надавати сину відповідну допомогу, судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є безпідставним.

Висновок суду першої інстанції щодо того, що позивачем не надано доказів потреби у матеріальній допомозі батька, не вказано розмір витрат, які він несе у зв`язку з навчанням, не вказано, чи звертався він з позовом про стягнення аліментів до матері, чи отримує він стипендію, у зв`язку з чим у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, судова колегія вважає помилковим.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 навчався на денній формі, факт його потреби у матеріальній допомозі є безумовним. Доказів того, що позивач здатний самостійно себе утримувати, має самостійний дохід і у зв`язку з цим не потребує надання матеріальної допомоги з боку батька, матеріали справи не містять. На теперішній час ОСОБА_1 продовжує навчання, у зв`язку з цим не працевлаштований.

Звернення до суду з позовом з відповідними вимогами до матері є правом, а не обов`язком ОСОБА_1 , тому вимоги щодо надання ним доказів такого звернення є безпідставними.

Отже, викладені обставини не є підставою для відмови у задоволенні позову, зважаючи на наявність у відповідача як батька обов`язку з утримання свого повнолітнього сина, що продовжує навчання. 

Суд першої інстанції зазначеного не врахував, не дослідив і не надав належної оцінки поданим доказам, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

У зв`язку з цим, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду - 05 лютого 2020 року та до закінчення навчання, а саме 30 червня 2020 року.

Рішення про стягнення аліментів підлягає зверненню до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць згідно пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України.

Оскільки позов та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», задоволено, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за їх подання у розмірі 2102,00 грн (840,80+1261,20) в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України
 п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12 жовтня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду - 05 лютого 2020 року та до закінчення навчання, а саме 30 червня 2020 року.
Рішення підлягає зверненню до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць згідно пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України.
Стягнути з  ОСОБА_2 в дохід держави 2102,00 грн судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                  І.В. Бурлака

Судді                                                          О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина 

Повний текст постанови складено 02 лютого 2021 року.