Справа № 308/6350/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        08 лютого 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача                -        Кожух О.А.,
       суддів                        -        Куштана Б.П., Фазикош Г.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2020 року (головуюча суддя Дергачова Н.В., повний текст рішення складено 12.10.2020) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
в с т а н о в и в :

У липні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк, позивач) подало вказаний позов посилаючись на те, що 15.07.2010 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н про надання банківських послуг, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту - 500 грн. на картковий рахунок. Банк вважає, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладено на банківському сайті складають договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його підписом у заяві. Оскільки відповідач був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приват Банк» шляхом підписання Заяви, то між сторонами був укладений Договір про надання банківських послуг.
На виконання умов договору, відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлений кредитний ліміт. Умовами договору, відповідач зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, оплачувати комісії, а у випадку невиконання зобов`язань виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплатити винагороди Банку, а також штрафи. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим, станом на 02 червня 2020 року, його заборгованість перед банком складала 27757,62 грн., з яких: 18390,31 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7569,33 грн. заборгованість за простроченими відсотками, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1297,98 грн. штраф (процентна складова). Посилаючись на викладене, Банк просив суд стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 27757,62 грн. та судові витрати у сумі 2 102,00 грн. 
В підтвердження обставин, на які позивач посилався як на підставу для задоволення позову, ним додано до позовної заяви письмові докази: розрахунок заборгованості станом на 02.06.2020 (а.с.25 - 26), виписки за договором б/н станом на 04.06.2020 (а.с.27-51), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с.52), довідку про видані кредитні картки за кредитним договором б/н, анкету заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а.с.54), довідку про умови кредитування з використанням кредитки «КРЕДИТКА Універсальна» 55 днів пільгового періоду, і витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 05 жовтня 2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задоволено частково - стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 15 липня 2010 року, станом на 02.06.2020 року у розмірі 18390,31 грн. - заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання стягнення судового збору.
Не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками, Банк подав апеляційну скаргу. Посилається на належність як доказу погодження зі сторонами умов кредитування довідку про умови кредитування з використанням кредитки «КРЕДИТКА Універсальна» 55 днів пільгового періоду, яка містить особистий підпис позичальника. Стверджує, що сторонами було узгоджено розмір щомісячних платежів та розмір і порядок нарахування відсотків за користування кредитом. Звертає увагу, що відповідач ознайомлений з фінансовими умовами надання кредитки, оскільки підписав довідку про умови кредитування. Апелянт зазначає, що кредитний договір є оплатним, тому суд безпідставно відмовив у стягненні відсотків за користування кредитом. Просить скасувати рішення місцевого суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 7569,33 грн., та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
Відповідач та його представник ознайомились з матеріалами справи, своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи викладене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, тому відповідно до ст. 367 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в цій частині в межах доводів апеляційної скарги
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 15.07.2010 ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у ПриватБанку (а.с.54). Відповідно до цієї заяви відповідач погодився, що така, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. В анкеті заяві зазначено, що ОСОБА_1 ознайомився та згоден з умовами та правилами, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з ними на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. У підписаній позичальником заяві зазначено кредитний ліміт, встановлений на картковий рахунок - 500 грн., а також зазначено про отримання банківської послуги - кредитки «Універсальна». За вказаною заявою ОСОБА_1 власним підписом погодився на отримання картки. Позичальником було також підписано Довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка універсальна» 55 днів пільгового періоду, з якої вбачається, що базова відсоткова ставка в місяць складає 2,5%. 
Вказаною заявою та довідкою доводиться факт звернення відповідача до АТ КБ «ПриватБанк» за отриманням банківських послуг та отримання однієї кредитної картки з встановленим лімітом в сумі 500 грн. з базовою процентною ставкою в 2,5% (30% на рік). Водночас суд констатує, що в цій заяві не зазначено умови зміни відсоткової ставки за користування кредитом.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості. Однак, Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченими відсотками в сумі 7 569,33 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Встановлено, що у заяві, підписаній ОСОБА_1 , відсутні умови про досягнення домовленості щодо розміру відсотків, які просить стягнути з відповідача Банк.
Так, у анкеті-заяві зазначено вид платіжної картки «Універсальна». Згідно довідки про умови кредитування пільговий період складає 55 днів. Строк дії картки продовжувався перевипуском нових карток та визначений до грудня 2021 року (а.с.53)
Факт отримання кредитної картки та отримання за нею кредитних коштів відповідач не спростував. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 15.07.2010 та виписки по рахунку (а.с.5-51) вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами, частково сплачував заборгованість за договором, отже, не заперечував факт укладення кредитного договору.
Частиною 3 ст. 1056 -1 ЦК України в редакції Закону України від 12 грудня 2008 року N 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Встановлено, що з Довідки про умови кредитування, які підписані відповідачем, вбачається, що сторони погодили розмір процентів за користування кредитом, наданим на картковий рахунок, в межах строку дії картки - процентна ставка визначена 2,5% на місяць, що складає 30% річних.
В той же час, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що з 15.07.2010 відсотки нараховувались за ставкою 30 % річних, з 01.09.2014 - 34,8 % річних, з 01.04.2015 - 43,2 % річних. 
Колегія вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві (анкеті) домовленості сторін про зміну відсоткової ставки, надані банком Довідка та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи) доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Витяг з Умов не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
У підписаній довідці про умови кредитування з використання платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду встановлено відсотки за користування кредитом - 2,5% річних (а.с.55), проте така відсоткова ставка протягом строку користування кредитною карткою - змінювалась, що вбачається з розрахунку заборгованості; наданий Банком Витяг з Умов та правил, який передбачає право Банку змінювати відсоткову ставку, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15.07.2010 шляхом підписання заяви (анкети) та довідки про умови кредитування. В той же час, з наданого Банком розрахунку вбачається, що при здійснені погашень за кредитом проводилось погашення відсотків, в тому числі, за вказаними вище ставками, які не були обумовлені сторонами у довідці про умови кредитування, а відтак, розмір заборгованості за простроченими відсотками, визначений Банком - не доведено, і підстав для стягнення з відповідача на користь Банку відсотків в розмірі 7569,33 грн. - немає. 
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Умови та правили надання банківських послуг в ПриватБанку, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Відповідний правовий висновок наданий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року, справа №342/180/17.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві та в Довідці про умови кредитування домовленості сторін про можливість зміни відсоткової ставки за користування кредитом, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.
Керуючись ст.368, ч. 1 ст. 369, п. 1 ч. 1 ст.374, ст. ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 08 лютого 2021 року. 

Суддя-доповідач

Судді: