ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3097/21 Справа № 185/7170/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Зінченко  А. С. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       03 березня 2021 року                                                        м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :         
головуючого - Деркач Н.М.
суддів - Куценко Т.Р., Ткаченко І.Ю.
при секретарі - Кругман А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, третя особа ОСОБА_1 , - 
                    
В С Т А Н О В И В: 

               У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування. 
               В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 . Після смерті останньої відкрилась спадщина, яка складається з кв. АДРЕСА_1 . Право власності на вищевказану квартиру належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.05.2002 за р. №7-1231 зареєстрованого Першою Донецькою державною нотаріальною конторою. Спадкоємцями першої черги по закону є діти померлої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Пехлак О.В. з заявою про прийняття спадщини на майно, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , однак постановою від 15.08.2018 позивачу було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, в зв`язку з тим, що не подано відомості та документи необхідні для вчинення нотаріальної дії. За таких обставин визнання права власності можливо тільки в судовому порядку. 
       У листопаді 2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява представника ОСОБА_3 – ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування.
        Обґрунтування вимог позивача ОСОБА_3 аналогічні позивачу за первісним позовом, додатково зазначає, що постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Пехлак О.В. 19.09.2018 останньому було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, в зв`язку з тим, що не подано відомості та документи необхідні для вчинення нотаріальної дії.
               Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, третя особа: ОСОБА_1 , задоволено. 
               Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .
               Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 
               Не погодившись з таким рішенням суду третя особа, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним та зустрічним позовами в повному обсязі.
               Апеляційна скарга мотивована тим, що районний суд розглянув справу за його відсутності та не повідомив його належним чином про дату та час судового засідання. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_4 , після смерті якої залишилося спадкове майно, а саме квартира АДРЕСА_1 . У 2016 році ОСОБА_4 захворіла на онкологічне захворювання і висловила бажання скласти заповіт. Враховуючи що у 2017 році на тимчасово окупованій території у місті Донецьку не було нотаріусів, які б посвідчили заповіт відповідно до норм українського законодавства, а ОСОБА_4 не могла за станом здоров`я виїхати за межі тимчасово окупованої території, заповіт було посвідчено нотаріусом на окупованій території, відповідно до якого ОСОБА_4 діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та керуючи ними, на випадок своєї смерті заповіла апелянту спірну квартиру, а тому вважає, що судом було неповно з`ясовано вищевказані обставини справи та не було враховано волі спадкодавця на розпорядження своїм майном.
               Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступних підстав.
               Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є рідними братами від батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , відповідно до копії свідоцтв про народження, серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 . 
                ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 74 років в м. Донецьк, відповідно копії свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 .
               Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1 .
               Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 11.05.2002 за р. №7-1231 зареєстрованого державним нотаріусом Власовою О.М. Першої Донецької державної нотаріальної контори, копії технічного паспорта, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 66,50 кв.м. житловою площею 44.10 кв.м. належить ОСОБА_4 .
               Спадкоємцями першої черги за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 є її діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Відповідно до копії повторного свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_4 , шлюб між померлою ОСОБА_4 та її чоловіком ОСОБА_5 розірваний 24.02.1987.
                ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що не подано відомості та документи необхідні для вчинення нотаріальної дії, що підтверджується постановою від 15.08.2018 приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Пехлак О.В.
                ОСОБА_3 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що не подано відомості та документи необхідні для вчинення нотаріальної дії, що підтверджується постановою від 19.09.2018 приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Пехлак О.В.
               Задовольняючи позовні вимоги первісного та зустрічного позовів, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, отже, до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 входить право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
               Стаття 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.
                ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадщину, яка відкрилася після смерті їх матері ОСОБА_4 прийняли, оскільки в установлений законом строк звернулись з відповідними заявами до нотаріальної контори, що підтверджується копією спадкової справи №15/2018, однак їм було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, видачі на їх ім`я, кожному окремо, свідоцтв про право на спадщину. 
               Між тим, ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
               Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що районний суд розглянув справу за його відсутності та не повідомив його належним чином про дату та час судового засідання, чим порушив його права, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 вчасно отримав копію ухвали суду першої інстанції про призначення справи до розгляду на 28 жовтня 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано адресантом 23 вересня 2020 року(а.с. 90, т. 2).
               Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом було неповно з`ясовано обставини справи щодо укладення його бабусею заповіту на його користь, та не було враховано волі спадкодавця на розпорядження своїм майном, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані обставини були предметом розгляду іншої цивільної справи та суди надали оцінку таким доводам апелянта.
               Так, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.09.2019 року, яке набрало законної сили 18.02.2020 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом було відмовлено.
               18.02.2020 року постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2019 року залишено без змін.
               Постановою Верховного суду від 28.08.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.09.2019 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18.02.2020 залишено без змін.
               Вищезазначеними рішеннями судів встановлено, що заповіт ОСОБА_4 , посвідчений 26 жовтня 2017 року нотаріусом ДНР Донецького міського нотаріального округу Пауковим Д. Л. є недійсним, оскільки він посвідчений (виданий) службовою особою (нотаріусом) на тимчасово окупованій території, на якій органи державної влади, посадові та службові особи України не здійснюють свої повноваження. Оскільки зазначений заповіт відповідно до положень статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним і не створює правових наслідків, тобто є нікчемним, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно за цим заповітом.
               Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
       Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.
       Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В: 

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення. 
       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2020 року — залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                               Т.Р. Куценко

                                                                               І.Ю. Ткаченко