ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9021/19                                                                 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21 січня 2021 року                                                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.
За участю секретаря: Кондрат Л.Г.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року, суддя Кузьменко А.І., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві №131783/03 від 12 грудня 2018 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі статті 86 Закону України "Про прокуратуру";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до вислуги років, що дає право на пенсію згідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697 стаж роботи на посаді інспектора Секретаріату Генеральної прокуратури України у період часу із 08 жовтня 1992 року по 23 вересня 1993 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Києві здійснити призначення ОСОБА_1 з 11 вересня 2018 року пенсію за вислугою років на підставі статті 86 Закону України "Про прокуратуру" виходячи із розрахунку 60% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи, зазначеної в довідці Генеральні прокуратури України від 02 серпня 2018 року № 18-131 про заробітну плату.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії з огляду на відсутність необхідного стажу є протиправним та суперечить нормам статті 86 Закону України "Про прокуратуру", оскільки станом на час звернення з заявою про призначення пенсії позивач мав трудовий стаж 23 років 7 місяців 24 дні, в тому числі вислуга на посадах прокурорів 20 років 4 місяці 8 днів. Крім того, позивач вказує, що стаж його роботи на посаді інспектора Секретаріату Генеральної прокуратури України у період часу із 08 жовтня 1992 року по 23 вересня 1993 року підлягає зарахуванню до вислуги років, що дає право на пенсію відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1994 року №758 та постанови Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283. До державної служби включається також стаж роботи на посадах службовців, якщо при просуванні по службі особи зайняли посади державних службовців.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційну скаргу подано на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".
12 грудня 2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом №131783/03 повідомила позивача про відсутність правових підстав для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" з огляду на те, що посада інспектора самостійного структурного підрозділу Генеральної прокуратури України не відноситься до прокурорських посад, отже стаж роботи з жовтня 1992 року по серпень 1993 року не підлягає зарахуванню до вислуги років.
Вважаючи вищевказану відмову протиправною, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно пункту 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону № 213-VIII у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 1789-ХІІ.
Вказаний у пункті 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону № 213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 року прийнятий не був, у зв`язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону №1789-ХІІ щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.
Отже, з аналізу пункту 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону № 213-VIII колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що ним скасовані діючі станом на 01.06.2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону № 1789-ХІІ.
Проте 15.07.2015 року, у зв`язку з набуттям чинності Законом № 1697-VII, Закон № 1789-ХІІ втратив чинність, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53.
На час звернення позивача до відповідача із заявою про призначенням пенсії набрав чинності Закон № 1697-VII.
У зв`язку з набранням чинності зазначеним Законом втратили чинність положення статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії.
У свою чергу, статтею 86 Закону №1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.
Частиною 1 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" визначено пенсійне забезпечення працівників прокуратури.  Прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.
Частиною 6 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у  статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
Статтею 15 Закону №1697-VII визначено, що прокурором органу прокуратури є: Генеральний прокурор; перший заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор; заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); керівник підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); заступник керівника підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); прокурор місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої).
Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавство розрізняє поняття «вислуги років, що дає право на пенсію» і «стажу роботи на прокурорських посадах». При цьому посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на прокурорських посадах і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінними. В той же час до вислуги років, що дає право на пенсію, включається весь стаж роботи на прокурорських посадах.
В Законі України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж). Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "стаж страховий", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.
Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов`язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.
Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред`являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.
Частиною 8 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування.
За приписами статті 1 Закону України "Про державну службу" державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Постановою Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3724-XII (чинної на час проходження служби) встановлено, що дія Закону України "Про державну службу" поширюється на працівників державних органів Республіки Крим, органів місцевого та регіонального самоврядування, які прирівнюються до відповідних категорій посад службовців, якщо інше не передбачено законодавством України.
Відповідно статті 2 Закону України "Про державну службу" посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.
Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.
Згідно статті 17 Закону України "Про державну службу" громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: "Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов`язки".
Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.
Згідно статті 24 Закону України "Про державну службу" прийняття на державну службу, просування по ній службовців, стимулювання їх праці, вирішення інших питань, пов`язаних із службою, проводиться відповідно до категорій посад службовців, а також згідно з рангами, які їм присвоюються.
Відповідно статті 25 Закону України "Про державну службу" основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.
Установлюються такі категорії посад державних службовців:
шоста категорія - посади керівників управлінь, відділів, служб районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, спеціалісти управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади;
сьома категорія - посади спеціалістів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, їх управлінь і відділів, інші прирівняні до них посади.
Віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) в тому числі: на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.
Згідно пунктом 4 Порядку № 283 документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. Скарги, пов`язані з визначенням стажу роботи державних службовців, розглядаються згідно з чинним законодавством.
Згідно з пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Як убачається з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 , позивач з 08 жовтня 1992 року до 23 вересня 1993 року працював в Генеральній прокуратурі України на посаді інспектора Секретаріату (11 місяців 16 днів); з 01 вересня 1993 року до 06 травня 1998 року навчався у Національній юридичній академії ім. Ярослава Мудрого (половина строку навчання становить 2 роки 4 місяці 3 дні); з 07 травня 1998 року по 11 вересня 2018 року працював на посадах в органах прокуратури України (20 років 4 місяці 5 днів).
Разом з тим, як свідчать матеріали справи, Головне управління Пенсійного фонду України відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" з тих підста, що посада інспектора самостійного структурного підрозділу Генеральної прокуратури України не відноситься до прокурорських посад, а тому стаж роботи з жовтня 1992 року по серпень 1993 року не підлягає зарахуванню до вислуги років.
Окрім того, пенсійним органом зазначено, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 25 років 10 місяців 23 дні (станом на 31.08.2018 року), з них за вислугою років 22 роки 7 місяців 11 днів, в тому числі на посадах прокурорів 20 років 3 місяці 13 днів.
Колегія суддів зазначає, що посади і органи, час роботи, в яких зараховується до стажу державної служби, визначеного Порядком обчислення стажу державної служби , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283 ( далі за текстом -Порядок ).
Відповідно до п.2 вказаного Порядку , в редакції згідно з Постановою КМУ від 07.09.2011 року№ 9, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю , внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів, управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфініспекції, її територіальних органів. 
Пунктом 3 Порядку передбачено, що до стажу державної служби включається також робота на посадах службовців в органах , зазначених у пункті 2 цього Порядку і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців.
Згідно з пунктом 4 вищезазначеного Порядку документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. 
У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.1994 року № 758, якою внесені зміни до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283, до стажу державної служби зараховуються всі періоди роботи на посадах службовців в органах, визначених у пункті 2 Порядку обчислення стажу дердавної служби та додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців. Під терміном «просування по службі «треба розуміти безпосередній перехід з посади службовця на посаду державного службовця в період роботи в державних органах. 
Разом з тим, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року № 38, якою визначені посадові оклади службовців прокуратури (таблиця 5), посада інспектора прокуратури віднесена до категорії службовців. 
Окрім того, наказом Генерального прокурора України від 24.01.2005 року № 33ш відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 року, з послідуючими змінами, з метою приведення посад службовців в органах прокуратури у відповідність до ст.ст. 9, 25 Закону України «Про державну службу» в штатних розписах секретарів прокуратур обласного рівня посади інспекторів змінено на посади спеціалістів з віднесенням їх до відповідних посад державних службовців та присвоєнням відповідних рангів державних службовців і фондом заробітної плати. Посаду спеціаліста, яка в минулому називалася секретар-друкарка, а згодом інспектор, старший інспектор займають працівники з вищою освітою.
На даний час вказана посада спеціаліста віднесена до відповідних посад державного службовця з присвоєнням відповідного рангу державного службовця. Стаж роботи на посаді спеціаліста обласної прокуратури зараховується до стажу роботи державного службовця для виплати надбавки за вислугу років. 
Колегія судів звертає увагу, що вимога до осіб, які займають посади державних службовців, щодо наявності в них вищої освіти, в тому числі юридичної освіти, настала лише з 01.09.1999 року, тобто після затвердження Наказом Головного управління державної служби України № 65 від 01.09.1999 року. 
Таким чином, вимога стосовно обов`язковості вищої освіти на час роботи позивача з 08 жовтня 1992 року до 23 вересня 1993 року на посаді інспектора Секретаріату в Генеральній прокуратурі України на ОСОБА_1 не поширювалась.
Отже, час роботи з 08 жовтня 1992 року до 23 вересня 1993 року на посаді інспектора Секретаріату в Генеральній прокуратурі України зараховується до стажу державної служби і є спеціальним стажем роботи, що дає право на пенсію за вислугою років згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».
Враховуючи вищезазначені положення ст. 86 Закону №1697-VII, колегія суддів зазначає, що загальна вислуга років позивача, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1697-VII, на час його звернення до відповідача є достатньою для призначення пенсії за вислугу років згідно Закону №1697-VII, оскільки складає більше ніж 23 роки 6 місяців.
З урахуванням вищевикладених доводів та встановлених у справі обставин, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, а тому рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Разом з тим, згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 1 цієї статті передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було сплачено судовий збір при поданні адміністративного позову до суду першої інстанції в розмірі 768,40 грн, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору №25339 від 02.05.2019 року та у сумі 1152,60 грн за подання апеляційної скарги, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору №60570 від 21.12.2020 року.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 1921,00 грн відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір".
Керуючись ст. ст. 139, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення наступного змісту.
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві №131783/03 від 12 грудня 2018 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі статті 86 Закону України "Про прокуратуру".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 , що дає право на пенсію згідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697, стаж роботи на посаді інспектора Секретаріату Генеральної прокуратури України за період час з 08 жовтня 1992 року по 23 вересня 1993 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити ОСОБА_1 з 11 вересня 2018 року пенсію за вислугою років на підставі статті 86 Закону України "Про прокуратуру" виходячи із розрахунку 60% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи, зазначеної в довідці Генеральні прокуратури України від 02 серпня 2018 року № 18-131 про заробітну плату.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 42098368) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня нуль копійка).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Кобаль М.І.