ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року	Львів	Справа № 305/1886/16-а пров. № 857/6429/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Затолочного В.С.,
за участю секретаря судового засідання                    Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2017 року у справі за позовом представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - Бочкора Михайла Михайловича до Кобилецько-Полянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, виконавчого комітету Кобилецько-Полянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Ємчук В.Є., 
час ухвалення рішення - 13:08:44, 
місце ухвалення рішення - м. Рахів, 
дата складання повного тексту рішення - 22 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

15 листопада 2016 року представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - Бочкор М.М. звернувся в суд з адміністративним позовом до Кобилецько-Полянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, виконавчого комітету Кобилецько-Полянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність органу місцевого самоврядування Кобилецько-Полянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області в частині вирішення питання щодо відведення земельної ділянки на місцевості (в натурі) під утворену під`їзну дорогу з вул. Павлюка через земельну ділянку землекористувача ОСОБА_1 до земельної ділянки громадян ОСОБА_2 та   ОСОБА_3 , яка розташована по АДРЕСА_2 із визначенням «червоних ліній» - межі вулиці; зобов`язати Кобилецько-Полянську селищну раду Рахівського району Закарпатської області в особі виконавчого комітету Кобилецько-полянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області в порядку, визначеному чинним законодавством, вчинити дії, необхідні для виготовлення містобудівної документації відносно проектування, розташування, визначення меж - «червоних ліній», прийняття в експлуатацію під`їзної дороги з вул. Павлюка, що в селищі Кобилецька Поляна, Рахівського району Закарпатської області , до земельної ділянки громадян ОСОБА_2 та   ОСОБА_3 , яка розташована на території АДРЕСА_2 , через земельну ділянку, яку використовує громадянка ОСОБА_1 , що розташована на території АДРЕСА_1 , в напрямку, вказаному в кадастровому плані проекту відведення земельної ділянки у власність громадян ОСОБА_2 та   ОСОБА_3 .
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав, виданого 14 грудня 2011 року КП «Бюро технічної інвентаризації» Рахівської районної ради Закарпатської області, та свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Кобилецько-Полянської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області 08 листопада 2011 року, громадяни ОСОБА_2 та   ОСОБА_3 , являються на праві приватної спільної часткової власності в рівних частинах співвласниками житлового будинку АДРЕСА_2 . 06 липня 2016 року Кобилецько-Полянська селищна рада Рахівського району, Закарпатської області на засіданні 8 сесії 7 скликання прийняла рішення № 163 «Про утворення під`їзної дороги», згідно якого до земельної ділянки громадян ОСОБА_2 та   ОСОБА_3 , яка розташована на території АДРЕСА_2 , через земельну ділянку, яку використовує громадянка ОСОБА_1 , що розташована на території АДРЕСА_1 , в напрямку, вказаному в кадастровому плані проекту відведення земельної ділянки у власність громадян ОСОБА_2 та   ОСОБА_3 з вул. Павлюка утворено під`їзну дорогу. Разом із тим, користуватися під`їзною дорогою до свого дворогосподарства позивачі з певних об`єктивних та суб`єктивних причин не можуть, оскільки, сусідній землекористувач, ОСОБА_1 , фізично унеможливлює їм користуватися даною земельною ділянкою шляхом вчинення різного роду перешкод. У зв`язку із вирішенням даного питання та з метою досудового врегулювання спору, позивачі в порядку та формі, визначених чинним законодавством, звернулися до органу місцевого самоврядування із клопотанням про вирішення даного питання через відведення даної земельної ділянки в натурі (на місцевості) з відповідним встановленням та погодженням меж, встановленням «червоних ліній» під`їзної дороги, передачі межових знаків на зберігання землекористувачам/власникам тощо. В результаті цього, Кобилецько-Полянською селищною радою Рахівського району, Закарпатської області було складено два комісійні акти від 16 та від 25 серпня 2016 року, якими, фактично, підтверджуються факти перекриття громадянкою ОСОБА_1 під`їзду до дворогосподарства ОСОБА_2 та   ОСОБА_3 та вчинення нею інших дій, які унеможливлюють вільне, повне та безперешкодне користування позивачами новоутвореною під`їзною дорогою. Вважає, що орган місцевого самоврядування - Кобилецько-Полянська селищна рада Рахівського району, Закарпатської області, фактично усунулася від виконання своїх прямих обов`язків та повноважень в сфері містобудування, чим спричинила відповідне порушення прав ОСОБА_2 та   ОСОБА_3 , оскільки на Кобилецько-Полянську селищну раду Рахівського району, Закарпатської області в особі її виконавчого комітету слід покласти зобов`язання щодо забезпечення виконання свого рішення з метою захисту прав позивачів.
Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність органу місцевого самоврядування - Кобилецько-Полянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області в частині вирішення питання щодо відведення земельної ділянки на місцевості (в натурі) під утворену під`їзну дорогу з вул. Павлюка в селищі Кобилецька Поляна, Рахівського району, Закарпатської області , через земельну ділянку землекористувача ОСОБА_1 до земельної ділянки громадян ОСОБА_2 та   ОСОБА_3 , яка розташована по АДРЕСА_2 із визначенням "червоних ліній" - межі вулиці. Зобов`язано Кобилецько-Полянську селищну раду Рахівського району Закарпатської області в особі виконавчого комітету Кобилецько-Полянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області в порядку, визначеному чинним законодавством, вчинити дії, необхідні для виготовлення містобудівної документації відносно проектування, розташування, визначення меж - "червоних ліній", прийняття в експлуатацію під`їзної дороги з вул. Павлюка, що в селі Кобилецька Поляна, Рахівського району, Закарпатської області , до земельної ділянки громадян ОСОБА_2 та   ОСОБА_3 , яка розташована на території АДРЕСА_2 , через земельну ділянку, яку використовує громадянка ОСОБА_1 , що розташована на території АДРЕСА_1 , в напрямку, вказаному в кадастровому плані проекту відведення земельної ділянки у власність громадян ОСОБА_2 та   ОСОБА_3 .
Не погодившись з прийнятою постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що згідно з генеральним планом селища Кобилецька Поляна у позивачів є окремий вихід на вулицю Карпатську, за якою зареєстроване їхнє домоволодіння, у зв`язку з чим відпадає будь-яка необхідність проводити дорогу через її  земельну ділянку. Також, вказує на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що у спірних правовідносинах має місце спір між двома землекористувачами, який носить виключно цивільний характер, а тому має вирішуватися в порядку іншого судочинства.
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2017 року скасовано, та прийнято ухвалу, якою провадження у справі закрито.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2017 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року провадження у справі зупинено до встановлення правонаступника ОСОБА_2 , оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, а строк для прийняття спадщини після смерті не закінчився.
11 грудня 2019 року Восьмим апеляційним адміністративним судом направлено запит ОСОБА_3 щодо надання відомостей про прийняття чи неприйняття спадщини померлого ОСОБА_2 у строк до 23 грудня 2019 року. Проте, жодної відповіді на даний запит суду надіслано не було.
14 лютого 2020 року Восьмим апеляційним адміністративним судом направлено запит Головному територіальному управлінню юстиції у Закарпатській області щодо надання відомостей про прийняття чи неприйняття спадщини померлого ОСОБА_2 
22 вересня 2020 року на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшов лист Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому зазначено, що для отримання інформації щодо заведення спадкової справи за померлим ОСОБА_2 рекомендовано звернутися із письмовим запитом до будь-якої державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.
07 жовтня 2020 року Восьмим апеляційним адміністративним судом направлено запит Першій Львівській державній нотаріальній конторі щодо надання відомостей про прийняття чи неприйняття спадщини померлого ОСОБА_2 
16 жовтня 2020 року на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшов лист Першої Львівської державної нотаріальної контори, в якому зазначено, що спадкова справа після смерті гр. ОСОБА_2 заведена Рахівською державною нотаріальною конторою.
19 жовтня 2020 року Восьмим апеляційним адміністративним судом направлено запит Рахівській державній нотаріальній конторі щодо надання відомостей про прийняття чи неприйняття спадщини померлого ОСОБА_2 . Проте, жодної відповіді на даний запит суду надіслано не було.
11 січня 2021 року Восьмим апеляційним адміністративним судом направлено лист Головному територіальному управлінню юстиції у Закарпатській області про вжиття необхідних заходів щодо надання інформації Рахівською державною нотаріальною конторою.
25 січня 2021 року на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшов лист Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області в якому повідомлено, що заведена спадкова справа за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , заявником у спадковій справі являється ОСОБА_5 . Спадкоємці, що прийняли спадщину згідно доданої довідки виданої Кобилецько-Полянською селищною радою 25 червня 2018 року № 1006 є наступні особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 .
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2021 року поновлено провадження у даній справі та замінено позивача ОСОБА_2 на його правонаступників - ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, позивачам - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності в рівних частинах належить житловий будинок по АДРЕСА_2 , що стверджується Витягом про державну реєстрацію прав, виданим 14 грудня 2011 року КП «БТІ» Рахівської районної ради Закарпатської області, та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Кобилецько-Полянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області 08 листопада 2011 року.
Це нерухоме майно розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,0837 гектара, цільовим призначенням якої є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), право власності на яку за позивачами підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, виданого Державним реєстратором 27 травня 2016 року.
Рішенням 8 сесії 7 скликання Кобилецько-Полянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області від 06 липня 2016 року №163 «Про утворення під`їзної дороги» вирішено утворити під`їзну дорогу з вулиці Павлюка до земельної ділянки громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка розташована на території АДРЕСА_2 , через земельну ділянку, яку використовує громадянка ОСОБА_1 , що розташована на території АДРЕСА_1 , в напрямку, вказаному в кадастровому плані проекту відведення земельної ділянки у власність громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до п. 34, п. 42 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, в тому числі: питання регулювання земельних відносин; затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.
Згідно із ст. 31 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: організація за рахунок власних коштів і на пайових засадах будівництва, реконструкції і ремонту об`єктів комунального господарства та соціально-культурного призначення, жилих будинків, а також шляхів місцевого значення; виконання або делегування на конкурсній основі генеральній будівельній організації (підрядній організації) функцій замовника на будівництво, реконструкцію і ремонт житла, інших об`єктів соціальної та виробничої інфраструктури комунальної власності; підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації; участь у прийнятті в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у порядку та у випадках, встановлених законом.
Статтею 2 Закону України «Про основи містобудування» передбачено, що головними напрямами містобудівної діяльності є: планування, забудова та інше використання територій; розробка і реалізація містобудівної документації та інвестиційних програм розвитку населених пунктів і територій; визначення територій, вибір, вилучення (викуп) і надання земель для містобудівних потреб.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 14 цього ж Закону до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: забезпечення в установленому законодавством порядку розробки і подання на затвердження відповідних рад місцевих містобудівних програм, генеральних планів, детальних планів, планів червоних ліній; організація робіт, пов`язаних із створенням і веденням містобудівного кадастру населених пунктів.
Згідно із ч. 3 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.
Статтею 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування і детальних планів територій, їх планування та внесення змін до них. Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях. Склад, зміст, порядок розроблення та оновлення містобудівної документації на місцевому рівні визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Затвердження оновленої містобудівної документації на місцевому рівні здійснюється згідно із статтями 17, 18 та 19 цього Закону.
Відповідно до ст. 17 вищевказаного Закону Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Рішення про розроблення та зміни до генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.
Згідно із ст. 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій.
Статтею 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК Укураїни) передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок  із  земель  комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення  інших  питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Згідно із ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Частиною 1 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
Частиною 3 ст. 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 6 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.
Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.
Згідно із ч. 14 ст. 123 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Аналіз наведених норм права у взаємозв`язку дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування (оренду) громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в ст. 123 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду).
Також, відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.
З матеріалів справи слідує, що позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності в рівних частинах належить житловий будинок АДРЕСА_2 , що стверджується Витягом про державну реєстрацію прав, виданого 14 грудня 2011 року Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Рахівської районної ради Закарпатської області, та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Кобилецькополянської селищної ради Рахівського району, Закарпатської області 08 листопада 2011 року.
Згідно матеріалів справи, вищевказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,0837 гектара, цільовим призначенням якої являється будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), право власності на яку за позивачами підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, виданого Державним реєстратором 27 травня 2016 року.
Рішенням 8 сесії 7 скликання Кобилецькополянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області від 06 липня 2016 року №163 «Про утворення під`їзної дороги» вирішено утворити під`їзну дорогу з вулиці Павлюка до земельної ділянки громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка розташована на території АДРЕСА_2 , через земельну ділянку, яку використовує громадянка ОСОБА_1 , що розташована на території АДРЕСА_1 , в напрямку, вказаному в кадастровому плані проекту відведення земельної ділянки у власність громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
З матеріалів справи слідує, що у зв`язку із вирішенням даного питання та з метою досудового врегулювання спору, позивачі в порядку та формі, визначених чинним законодавством, звернулися до органу місцевого самоврядування із клопотанням про вирішення даного питання через відведення даної земельної ділянки в натурі (на місцевості) з відповідним встановленням та погодженням меж, встановленням «червоних ліній» під`їзної дороги, передачі межових знаків на зберігання землекористувачам/власникам тощо. 
Розглянувши вищевказане клопотання, Кобилецько-Полянською селищною радою Рахівського району, Закарпатської області було складено два комісійні акти від 16 та від 25 серпня 2016 року, якими, фактично, підтверджуються факти перекриття громадянкою ОСОБА_1 під`їзду до дворогосподарства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та вчинення нею інших дій, які унеможливлюють вільне, повне та безперешкодне користування позивачами новоутвореною під`їзною дорогою.
Проте, вищезазначені дії не свідчать про виконання рішення 8 сесії 7 скликання Кобилецькополянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області від 06 липня 2016 року №163 «Про утворення під`їзної дороги».
Судом першої інстанції встановлено, що рішення 8 сесії 7 скликання Кобилецькополянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області від 06 липня 2016 року №163 «Про утворення під`їзної дороги» на даний час залишається чинним та не виконаним.
Відповідачами ні в суді першої інстанції, ні під час розгляду справи в апеляційній інстанції, не надано жодного належного та допустимого доказу того, що рішення Кобилецької селищної ради від 06 липня 2016 року №163 про утворення під`їзної дороги з вулиці Павлюка, що в селищі Кобилецька Поляна до земельної ділянки громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка розташована на території АДРЕСА_2 , через земельну ділянку, яку використовує громадянка ОСОБА_1 , виконати неможливо з правомірних на те підстав.
Також, під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що рішення 8 сесії 7 скликання Кобилецькополянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області від 06 липня 2016 року №163 «Про утворення під`їзної дороги» було предметом розгляду у справі № 305/667/17 та за результатами розгляду цієї справи дане рішення не змінювалось та не скасовувалось, а залишилось чинним.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність бездіяльності органу місцевого самоврядування у вирішенні питання щодо виготовлення містобудівної документації, будівництва житлової вулиці, визначення «червоних ліній» - меж запроектованої вулиці, та необхідність зобов`язання у відповідності до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України вчинити певні дії, про що винести відповідне судове рішення.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2017 року у справі № 305/1886/16-а - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено 17 лютого 2021 року.