ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2456/21 Справа № 216/7077/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сидорак В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони справи :
заявник- ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 – ОСОБА_2  на ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року про повернення заяви про забезпечення позову, винесену суддею Сидораком В.В. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області,-
ВСТАНОВИВ:
15 грудня 2020 року представник заявниці ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №1406 від 25.09.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Тетяною Іванівною, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року заява представника заявниці ОСОБА_1 – ОСОБА_2 про забезпечення позову повернута заявникові.
В апеляційній скарзі представник заявника ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність ухвали суду ставить питання про її скасування з направленням справи для продовження розгляду заяви про забезпечення позову до суду першої інстанції.
Підставою повернення заявниці заяви про забезпечення позову суд зазначив не додання квитанції про сплату судового збору, однак скаржник не погоджується з таким висновком суду першої інстанції і вважає його неправильним.
При цьому, скаржник зазначає, що позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин і у випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №643/2870/18, провадження №614126св19.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, яка зазначена у п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Повертаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява подана без додержання вимог ч.5 ст.151 ЦПК України, оскільки відсутня квитанція про сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, а посилання представника заявниці на статтю 22 Закону України «Про захист прав споживачів», як на підставу звільнення від сплати судового збору є невірним, оскільки положення цієї статті застосовуються у випадку звернення особи із позовом до виконавця (надавача) послуг.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Відповідно до ч.6 ст.151 ЦПК України до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Нормами ч.10 статті 153 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу. 
Положеннями ч.ч.1,2 статті 432 ЦПК України встановлено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Так, з заяви про забезпечення позову вбачається, що в провадженні Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа №216/7077 за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та захист прав споживачів.
Колегія суддів погоджується з тим, що подана представником ОСОБА_2 заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ч.5 ст.151 ЦПК України , оскільки до заяви не доданий документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 грудня 2020 року апеляційна скарга представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 була залишена без руху для сплати судового збору, яка була виконана представником заявника 14.01.2021 року шляхом подачі квитанції№26810 про сплату судового збору в розмірі 420,40 грн., тобто вимога суду апеляційної інстанції стороною заявника була визнана законною та виконана у відповідності з нормами Закону України «Про судовий збір». 
Процесуальні питання про забезпечення позову врегульовано ст.ст.149-159 ЦПК України (Глава 10 ЦПК), які є спеціальними процесуальними нормами, що регулюють питання про забезпечення позову у цивільних справах, статтею 151 встановлено вимоги до форми і змісту заяви про забезпечення позову.
За ч.5 ст.151 ЦПК України до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, а у разі встановлення, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, суд на підставі положень ч.10 статті 153 ЦПК України повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу. 
Отже, додати документ, що підтверджує сплату судового збору, є обов`язком особи, яка подає заяву про забезпечення позову, оскільки нормами ч.5 ст.151 ЦПК України чітко визначено обов`язок заявника надати документ на підтвердження  сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі, посилань на зазначення у заяві підстав для звільнення заявника від сплати судового збору норма статті не містить, як це зокрема встановлено у ч.4 ст.175 ЦПК України (вимоги до позовної заяви) або у п.3 ч.4 ст.356 ЦПК України (вимоги до апеляційної скарги), де законодавець визначив зазначення підстав для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Посилання представника заявника на те, що суд не врахував ту обставину, що ОСОБА_1 звільненена від сплати судового збору за ст.22 закону «Про захист прав споживачів» з наведених вище підстав не заслуговують на увагу. 
Висновок суду першої інстанції про те, що заява представника ОСОБА_1 подана з порушенням вимог 151 ЦПК України у зв`язку з чим підлягає поверненню без розгляду, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, 375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повне судове рішення складено 23 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: