КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
25 березня 2021 року
 
м. Київ
 
справа № 755/17894/19
провадження № 22-ц/824/4284/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),
суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 
відповідачі -  ОСОБА_2 , приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» - Овчаренка Руслана Вячеславовича
 
на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року у складі судді  Лужецької О.Р. 
 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 44 832,72 грн та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн; стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» страхову суму у розмірі 100 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 09 липня 2019 року приблизно о         21 год. 30 хв. сталася ДТП за участю позивача, яка рухалася на автомобілі Хюндай, д.н.з. НОМЕР_1 , та відповідача ОСОБА_2 , що рухався на автомобілі Ауді А8L, д.н.з. НОМЕР_2 . 
Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 20 вересня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП.
Стверджувала, що загальна сума збитків, нанесених у результаті вказаного ДТП становить 144 832,72 грн, з яких: 141 456,41 грн - вартість матеріального збитку автомобілю позивача, що підтверджується висновком експертного дослідження від 28 серпня 2019 року №19/13/1-82/ЕД/19; 1 015,20 грн - вартість такого дослідження; 1 361,11 грн - кошти витрачені на лікування дітей, що постраждали у ДТП.
Зазначала, що автомобіль відповідача застрахований в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відповідно до страхового полісу №АО 3646072 від 30 травня 2019 року, страхова сума заподіяному майну становить 100 000 грн.
11 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до страхової компанії з вимогою про виплату страхового відшкодування, на що 03 вересня 2019 року отримала відмову, мотивовану тим, що ОСОБА_2 не є правомірним користувачем транспортного засобу.
Також зазначала, що відповідач повинен відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у розмірі 30 000 грн, завдану відсутністю можливості користуватися автомобілем, а також тривожністю за стан дітей, які постраждали унаслідок аварії.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 99 000 грн та 990 грн судового збору; стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 44 471,61 грн, 2 000 грн моральної шкоди та 464,72 грн судових витрат. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з указаним рішенням, 30 грудня 2020 року представник відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» - Овчаренко Р.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині вирішення позовних вимог до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Зазначає, що відповідно до листа №1508/12/03-70-07 від 12 серпня 2019 року Волинська митниця ДФС надала інформацію про те, що транспортний засіб особистого користування Ауді А8 було ввезено на митну територію України 31 березня 2018 року громадянином ОСОБА_3 у режимі «Тимчасове ввезення до 1 року». Вказане також підтверджується листом Одеської митниці ДФС від 14 серпня 2019 року.
Стверджує, що водій ОСОБА_2 у розумінні п.1.4 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є особою, відповідальність якої застрахована за полісом  №АО/3646072, оскільки останній володів транспортним засобом Ауді А8, д.н.з.   НОМЕР_2 на митній території України усупереч закону.
З огляду на зазначене, вважає, що вказаний транспортний засіб не може вважатися забезпеченим, оскільки експлуатувався особою, відповідальність якої не застрахована.
Звертає увагу колегії суддів на те, що судом першої інстанції не взято до уваги положення ст. 31 Закону України «Про дорожній рух», яким передбачена можливість користування тимчасово ввезеним транспортним засобом, лише особою, яка ввезла такий засіб на територію України.
Також звертає увагу на те, що останнім днем вивезення автомобілю, що знаходився під керуванням відповідача, за межі території України є 31 березня 2019 року.
Вважає, що судом першої інстанції не досліджено те, чи ввозив відповідач автомобіль Ауді А8 на територію України, чи мав право керувати таким транспортним засобом та чи мав право ОСОБА_3 передавати у володіння, користування або розпорядження відповідача зазначений автомобіль.
15 лютого 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив позивача ОСОБА_1 , в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року оскаржується лише в частині позовних вимог, заявлених до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», а тому в іншій частині апеляційним судом не перевіряється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» порушило права позивача, оскільки неправомірно не прийняло рішення і не виплатило у встановлений строк позивачеві страхове відшкодування у розмірі 99 000 грн, що становить ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну (з вирахуванням розміру франшизи 1 000 грн), встановлену полісом. 
Щодо вимог до ОСОБА_2 , місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для  стягнення з останнього на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка складає 44 471,61 грн, витрат на проведення експертного дослідження матеріальних збитків у розмірі 1 015,20 грн, а також керуючись принципом справедливості та розумності, з урахуванням перенесених ОСОБА_1 моральних страждань, уважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 2 000 грн.
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що 30 травня 2019 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 укладено поліс АО/3646072 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «Ауді», д.н.з. НОМЕР_3 (а.с.42).
09 липня 2019 року в м. Києві на Великій Кільцевій дорозі сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Ауді», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням                ОСОБА_2 та автомобіля «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 20 вересня 2019 року водія автомобіля «Ауді», номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.5).
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, вина ОСОБА_2 у скоєнні вказаного ДТП та обставини цього ДТП, не потребують доказування.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_1 .
Відповідно до звіту №19/13/1-82/ЕД/19 складеного 28 серпня 2019 року судовим експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_4 , в результаті ДТП складає 142 456,41 грн (а.с. 8-19).
За проведення експертного дослідження судовим експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України позивач сплатила 1 015,20 грн, що підтверджується рахунком №3971/19/033492 від 08 серпня 2019 року та квитанцією №0.0.1434482347.1 від 13 серпня 2019 року (а.с. 43,44).
Як убачається з матеріалів справи, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісу АО/3646072, за яким страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн, франшизи - 1 000 грн (а.с. 42).
11 липня 2019 року позивач звернулась до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування.
ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» листом №3860/18 від 03 вересня 2019 року повідомило позивача про відсутність підстав для здійснення страхового відшкодування (а.с.6).
Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, метою здійснення якого є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди  та  захисту  майнових  інтересів страхувальників.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Положеннями ч. 1 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
А тому, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок зі виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому потерпілий реалізує право на отримання відшкодування шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У відповідності з положеннями п. п. 34.1., 34.2., 34.3., 34.4. ст. 34 цього Закону страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.
Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) обов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.
Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Статтею12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП, а його відповідальність у встановленому законом порядку була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неправомірну відмову страхового товариства у виплаті позивачеві страхового відшкодування та наявності підстав для задоволення позовних вимог до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» частково у розмірі 99 000 грн (з вирахуванням розміру франшизи - 1 000 грн). 
При встановленні розміру шкоди судом першої інстанції правильно зауважено, що будь-яких доказів, які б викликали сумнів у повноті, ясності, правильності звіту оцінювача чи доказів, пов`язаних з його недостатньою професійною кваліфікацією, відповідачами надано не було, також як і не було заявлено заперечень щодо розміру завданих збитків та не представлено суду власного розрахунку ані в суді першої, ані апеляційної інстанції.
Доводи апелянта щодо відсутності у ОСОБА_2 права на керування транспортним засобом та порушення митних правил щодо ввезення автомобіля «Ауді», д.н.з. НОМЕР_3 , на територію України, наявності чи відсутності права у ОСОБА_3 передавати у володіння, користування або розпорядження відповідача зазначений автомобіль є неспроможними та безпідставними з огляду на наступне.
Так, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що водій                       ОСОБА_2 заволодів застрахованим автомобілем «Ауді», д.н.з.   НОМЕР_3 , неправомірним способом та не мав при собі реєстраційних документів на цей транспортний засібі водійського посвідчення.
Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Отже, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. 
Також судом не встановлено спеціальних заборон щодо страхування автомобілів, ввезених в Україну на умовах тимчасового до одного року використання. 
У свою чергу, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» при укладенні страхового договору з ОСОБА_2 на транспортний засіб «Ауді» з державним номером д.н.з.  НОМЕР_3 , був обізнаний, що автомобіль ввезений в Україну з іншої держави та брав на себе обов`язок виплатити страхове відшкодування у разі настання страхового випадку за умовами укладеного договору та нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Окрім того, як вірно зауважено судом першої інстанції, суду не надано доказів визнання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АО/3646072) недійсним.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (статті 204 ЦК України).
Ураховуючи викладене, колегія уважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів та відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують та на законність судового рішення не впливають.
Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону. 
Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів вважає, що місцевий суд всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.
Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» - залишенню без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» - Овчаренка Руслана Вячеславовича  - залишити без задоволення. 
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року в частині вирішення позовних вимог до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

 
Головуючий                                                                            В.А. Кравець

Судді                                                                                        О.Ф. Мазурик

                                                                                                  Л.Д. Махлай