ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" лютого 2021 р.           Справа№ 911/3582/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ткаченка Б.О.
суддів:            Алданової  С.О. 
          Буравльова  С.І. 
 
За участю секретаря судового засідання Яценко І.В.
Представників сторін: не прибули
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирський м`ясокомбінат»
на ухвалу Господарського суду Київської області
від 16.12.2020
у справі № 911/3582/20 (суддя Конюх О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирський м`ясокомбінат»
до Дочірнього підприємства «Рітейл Центр»
про стягнення 6    173    987,46 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальність «Житомирський м`ясокомбінат» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Дочірнього підприємства «Рітейл Центр» (далі - відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача 6    173    987,46 грн. основного боргу за поставлений товар за договором поставки від 17.01.2014 № РЦ021629 (із змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами від 31.12.2017, від 01.01.2018, від 01.07.2018 та від 14.10.2019).
Одночасно з позовною заявою Товариством з обмеженою відповідальністю «Житомирський м`ясокомбінат» подано до Господарського суду Київської області заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти у розмірі 6   266   597,27 грн., що належать відповідачу та знаходяться на будь-яких його рахунках у будь-яких банківських установах (банках), у тому числі на банківському рахунку IBAN: НОМЕР_1 в АКБ «Індустріалбанк», МФО 313849, а також на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.
Заява обґрунтована тим, що відповідач має невиконані грошові зобов`язання у розмірі 6    173    987,46 грн. перед позивачем по оплаті за поставлений товар згідно Договору від 17.01.2014 № РЦ021629, тобто відповідачем не виконані зобов`язання зі сплати позивачу значного обсягу грошових коштів.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення 
Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.12.2020 у справі №911/3582/20 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирський м`ясокомбінат» про забезпечення позову у справі залишено без задоволення.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирський м`ясокомбінат» про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомирський м`ясокомбінат» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 16.12.2020 у справі №911/3582/20 повністю і ухвалити нове рішення про вжиття заходів забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, зокрема: ч. 1 ст. 11, ч.ч. 1-3 ст. 236 ГПК України; не застосовано ч. 1 ст. 136 та п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України; не застосовано ч. 4 ст. 236 ГПК України; порушено вимоги ч. 5 ст. 236 ГПК України щодо обґрунтованості судового рішення.

Процесуальні дії у справі
Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Алданова С.О., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Житомирський м`ясокомбінат» пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 16.12.2020 у справі №911/3582/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирський м`ясокомбінат» на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.12.2020 у справі №911/3582/20, призначено справу № 911/3582/20 до розгляду у судовому засіданні 01.02.2021.

Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)
Представники сторін у судове засідання не прибули, про причини неприбуття суд не повідомили, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.
Дочірнє підприємство «Рітейл Центр» відзив на апеляційну скаргу до суду не подало, своєї позиції щодо вимог і змісту апеляційної скарги не висловило.
Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, з огляду на те, що явка в судове засідання сторін або інших учасників справи обов`язковою не визнавалась, а також враховуючи обмежений ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Заявник обґрунтовує необхідність забезпечення позову наявністю великої кількості судових справ за позовами з грошовими вимогами до відповідача, а також ряду відкритих і завершених виконавчих проваджень, за якими відповідач є боржником,    що дає позивачу підстави вважати, що наявних у відповідача коштів не вистачить для задоволення вимог позивача за рішенням, винесеним за даним позовом.
Крім того, за доводами позивача, у відповідача відсутнє вільне від обтяжень рухоме та нерухоме майно, на яке може бути звернуто стягнення в разі задоволення позовних вимог, що може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову.
Таким чином, у позивача є обґрунтовані підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах заявлених позовних вимог, можливе утруднення або унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову внаслідок зникнення або зменшення коштів, наявних у відповідача, на момент ухвалення рішення у цій справі.
Згідно з частиною 1 статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до частини 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Умовою застосування судом заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що спірне майно, наявне на момент пред`явлення позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві або іншим особам вчиняти певні дії.
При цьому заходи забезпечення позову мають бути адекватними, співмірними та відповідати суті позовних вимог, на забезпечення яких вони вживаються, та крім того забезпечувати реальне ефективне виконання рішення суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; а також забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки.
Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).
Тобто, саме лише посилання в заяві на недобросовісність та потенційну неможливість виплати відповідачем грошових коштів у розмірі суми боргу не свідчить про утруднення та/або неможливість виконання рішення у справі в разі задоволення позову.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, заходи забезпечення позову не є додатковими заходами відповідальності за невиконання господарських зобов`язань, або засобами примусу до правомірної поведінки, а розглядаються лише як забезпечення реального та ефективного захисту порушених прав та забезпечення виконання судового рішення.
При цьому судом першої інстанції було правомірно враховано, що за відсутності доказів припинення поточної господарської діяльності відповідача (яка надає можливість відповідачу отримувати кошти, необхідні для розрахунку із постачальниками), доказів виведення ліквідних активів, заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках відповідача у межах ціни позову 6    173    987,46 грн. та судових витрат може призвести до блокування діяльності відповідача та унеможливить або значно утруднить будь-яке виконання грошових зобов`язань відповідачем як перед самим позивачем, так і перед бюджетом та іншими контрагентами, що призведе до значного погіршення платоспроможності відповідача, відтак, не забезпечить виконання судового рішення, а ускладнить його виконання та призведе до завдання значних збитків.
Посилання апелянта на судову практику Верховного Суду колегія суддів відхиляє з наступних підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В апеляційній скарзі апелянт в обґрунтування своїх доводів посилається на неврахування судом першої інстанції постанов Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №916/2933/18, від 17.07.2019 у справі 3916/662/19 від 14.02.2020 у справі №916/2278/19.
Проте, апелянтом не зазначено, щодо застосування яких саме норм права Верховним Судом було викладено висновки у вказаних апелянтом постановах.
У вказаних апелянтом постановах Верховний Суд лише надавав оцінку аргументам учасників справи і висновкам судів першої та апеляційної інстанцій, не встановлюючи при цьому фактичні обставини справи.
Разом із тим, системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і 137 ГПК України, дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст. 137 ГПК України).
Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
З огляду на приписи ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що позивач як в апеляційній скарзі так і в заяві про забезпечення позову (відповідно до встановлених фактичних обставин) не наводить обставин про те, що відповідачем вчиняються дії, які можуть призвести до утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач обґрунтував необхідність забезпечення позову такими обставинами, які не можуть свідчити про істотну ускладненість виконання рішення суду або неможливість ефективного захисту прав позивача у разі невжиття таких заходів.
Враховуючи вищенаведене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирський м`ясокомбінат» про забезпечення позову.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на правильному застосуванні місцевим господарським судом норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга  задоволенню не підлягає.
Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст.   129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирський м`ясокомбінат» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 16.12.2020 у справі № 911/3582/20 залишити без змін.
2. Матеріали справи № 911/3582/20 повернути до Господарського суду Київської області.
3. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та, з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, не підлягає касаційному оскарженню.

Постанова підписана 22.02.2021 у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному.

Головуючий суддя                                                            Б.О. Ткаченко 

Судді                                                                                С.О. Алданова

                                                                                С.І. Буравльов