ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року 
м. Черкаси   

Справа № 707/515/20		
Провадження № 22-ц/821/169/21		
категорія: 311000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Єльцова В.О. 
суддів: Бородійчук В.Г., Нерушак Л.В.
секретаря: Винник І.М.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
представник позивача: адвокат Кузьмінський Олексій Олександрович
відповідач: Сільськогосподарське приватне підприємство «РВД-АГРО»
представник відповідача: адвокат Булатецький Андрій Андрійович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу СПП «РВД-АГРО» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до СПП «РВД-АГРО» про визнання неправильним формулювання причин звільнення, зобов`язання змінити формулювання шляхом внесення відповідних змін до трудової книжки, стягнення вихідної допомоги, стягнення моральної шкоди та витрат на правничу допомогу.

в с т а н о в и в :
Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до СПП «РВД-АГРО», і просив суд: 1)визнати неправильним формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з СПП «РВД-АГРО» щодо звільнення за власним бажанням за ч.1 ст. 38 КЗпП України; 2) зобов`язати СПП «РВД-АГРО» змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 на звільнення за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України зобов`язавши внести зміни до його трудової книжки; 3) стягнути з СПП «РВД-АГРО» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі44311,73 грн.; 4) стягнути з СПП «РВД-АГРО» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі50 000 000 грн. 00 коп.;5) стягнути з СПП «РВД-АГРО» на користь ОСОБА_1 судові витрати, витрати з надання правової допомоги.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 17.12.2018 року він працював на посаді начальника юридичного відділу СПП «РВД-АГРО».
13.09.2019 року він був ознайомлений з наказом № 130 від 13.09.2019 року про скорочення штату працівників. В даному наказі було зазначено, про внесення змін до штатного розпису СПП «РВД-АГРО» з 28.11.2019 року та скорочення одної штатної одиниці начальника юридичного відділу. Відповідно до даного наказу він підпадав під скорочення з 28.11.2019 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.
16.09.2019 року, в зв`язку з скороченням посади начальника юридичного відділу, йому було запропоновано перевестися на посаду начальника тваринницького комплексу, та повідомлено, що в разі відмови від переведення він буде звільнений з роботи відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. З даним попередженням він ознайомився та відмовився від переведення, про що зазначив письмово власноручно на оригіналі наказу.
28.11.2019 року позивачеві трудова книжка, довідка про заробітну плату видані не були, а виплата розрахункових коштів проведена не була, хоча станом на день звільнення він передав свої справи, здав службовий автомобіль та ноутбук.
У зв`язку з вказаними обставинами позивач 03.12.2019 року звернувся до інспекції праці і в ході перевірки по його заяві 05.12.2019 року інспекторові праці був наданий наказ від 27.11.2019 року «Про скасування наказу № 130 від 13.09.2019 року у зв`язку з виробничою необхідністю та великим об`ємом юридичної роботи», акт про відмову позивача ознайомитися з даним наказом та наказ про впорядкування юридичної роботи на підприємстві.
Позивач зазначає, що з вказаними наказами від 27.11.2019 року він ознайомлений не був, вважає, що вони були виготовлені вже після 28.11.2019 року (дати його звільнення в зв`язку з скороченням посади), тому до роботи на підприємстві відповідно до даних наказів він не приступив.
16.01.2020 року, у зв`язку з відсутністю будь-яких дій, з боку відповідача, направлених на припинення трудових відносин з ним, він знову звернувся до підприємства з заявою про звільнення його за власним бажанням, на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України з 17.01.2020 року, через порушення підприємством трудового законодавства.
Проте, всупереч вимогам позивача він був звільнений 29.01.2020 року на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з власним бажанням.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Визнано неправильним формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 з посади начальника юридичного відділу сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-АГРО" "за власним бажанням на підставі п.1 ст. 38 КЗпП України".
Зобов`язано сільськогосподарське приватне підприємство "РВД-АГРО" внести відповідні зміни в трудову книжку ОСОБА_1 , змінити запис «звільнено за власним бажанням п. 1 ст.38 КЗпП України», на «звільнений за власним бажанням згідно зі ч.3 ст.38 КЗпП України».
Стягнуто з сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-АГРО" на користь ОСОБА_1  вихідну допомогу при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 44311,73 грн. з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.
Стягнуто з сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-АГРО" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 14000,00 грн.
Стягнуто з сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-АГРО" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 210,2 грн.
Стягнуто з сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-АГРО" в дохід держави судовий збір в сумі 1681,60 грн., з якої: 840,80 грн. за вимогами майнового характеру, та 840,80 грн. за вимогами немайнового характеру.
В решті частини позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в судовому засіданні суд вважає встановленим фактичну відмову відповідача звільнити позивача відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, на що останній мав правомірне очікування. На думку суду, СПП «РВД-АГРО» мало б звільнити ОСОБА_1 за скорочення, а вразі виникнення виробничої необхідності поновити дану посаду і запропонувати ОСОБА_1 її зайняти, на що він міг би погодитися чи відмовитися. А в даному випадку, суд вважає, що вище перелічені дії СПП «РВД-АГРО» свідчать про примушування позивача до праці, що є порушення конституційних та трудових прав ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 

У грудні СПП «РВД-АГРО» подало до Черкаського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2020 року скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача понесені судові витрати.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга СПП «РВД-АГРО» мотивована тим, що рішення судом 1 інстанції прийняте з численними порушеннями законодавства та дії суду 1 інстанції були упередженими по відношенню до підприємства, судом проігноровано більшість тверджень і доказів відповідача (викладених у відзиві, запереченнях та клопотаннях), не досліджені всі обставини справи, а ті, що досліджені необґрунтовано тлумачились на користь позивача.
Стверджує, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, а суд безпідставно задовольнив позовні вимоги. Для того, щоб звільнення працівника за ч.3 ст. 38 КЗпП було правомірним, порушення законодавства з боку Підприємства має передувати написаній заяві працівника про звільнення. В даному випадку заява була написана 15.01.2020 року, а фактичне звільнення відбулося 29.01.2020 року. Суд фактично притягнув до відповідальності Підприємство за порушення, якого на той час не існувало. В даному випадку належним способом захисту позивача мало б бути зобов`язання Підприємства повторно розглянути заяву позивача про звільнення.
Зазначає, що наказ від 28.11.2019 про звільнення позивача на підприємстві підписаний не був. Наказ від 27.11.2019 «Про скасування наказу від 13.09.2019 №130 «Про скорочення штату працівників» є діючим і позивачем не оскаржувався. Вищевказане свідчить, що позивач не мав «правомірне очікування» на звільнення відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України і висновки суду в цій частині є хибними.
Вказує, що судом не було враховано рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 по справі №580/975/20, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020 та ухвалою Верховного Суду КАС від 24.11.2020, визнано протиправним та скасовано припис Управління Держпраці у Черкаській області про усунення виявлених порушень №ЧК-66/1448/АВ/П від 14 лютого 2020 року. Крім того, постановою Черкаського апеляційного суду від 20.11.2020 справа №707/431/20 постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 10.03.2020, якою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП скасовано, а провадження по справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вищевказане підтверджує відсутність в діях Підприємства порушень чинного законодавства щодо Позивача, а тому відповідно до статті 82 ЦПК України повинні були враховані судом 1 інстанції, що на жаль не було зроблено.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

       У січні 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу СПП «РВД-АГРО», в якому вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, так як рішення суду 1 інстанції є законним та обґрунтованим, таким що постановлене судом з дотриманням норм процесуального та матеріального права, висновки суду в повній мірі відповідають обставинам справи. 
Просить залишити рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 03.11.2020 року у справі №707/515/20 без змін, а апеляційну скаргу СПП «РВД-АГРО» без задоволення.
Зазначає, що апелянт наголошує на тому, що суду не врахував якоїсь правомірної поведінки відповідача, але мова не йшла в позові і у позовних вимогах про весь період роботи позивача чи дій відповідача за весь період, виплати заробітної плати чи інших відносин. Спір виник під час звільнення позивача, а точніше не звільнення позивача і не вчинення відповідачем дій щодо дотримання вимог законодавства при звільненні позивача 28.11.2019 року.
Також, вказує, що посилання апелянта на рішення у справах №707/431/20 та №580/975/20 як на підтвердження відсутності в діях Підприємства порушень чинного законодавства щодо Позивача, а тому відповідно до ст. 82 ЦПК України повинні були враховані судом 1 інстанції, що не було зроблено, є хибними, оскільки в вищевказаних справах не встановлювались фактичні обставини відносин працівника та роботодавця і суди послалися у своїх рішеннях на те, що це є виключною компетенцією Черкаського районного суду Черкаської області у справі №707/515/20. Крім того, стверджує, що Постанова Черкаського апеляційного суду від 20.11.2020 у справі №707/431/20, якою скасовано постанову Черкаського районного суду черкаської області від 10 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 41 КУпАП, а провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, була винесена після ухвалення даного оскаржуваного рішення апелянтом лише 20.11.2020 року. У вказаній постанові провадження закрито з мотивації того, що є рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 по справі №580/975/20, яким скасовано припис інспекції праці в Черкаській області, і на підставі того, що такий спір в повноваженнях Черкаського районного суду Черкаської області.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

18 грудня 2020 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга СПП «РВД-АГРО» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до СПП «РВД-АГРО» про визнання неправильним формулювання причин звільнення, зобов`язання змінити формулювання шляхом внесення відповідних змін до трудової книжки, стягнення вихідної допомоги, стягнення моральної шкоди та витрат на правничу допомогу.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 грудня 2020 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єльцов В.О., судді Бородійчук В.Г., Карпенко О.В.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 січня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників про її розгляд та з викликом сторін в судове засідання на 17 лютого 2021 року на 09год. 30хв.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 лютого 2021 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єльцов В.О., судді Бородійчук В.Г., Нерушак Л.В.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

17.12.2018 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу начальником юридичного відділу СПП «РВД-АГРО», що підтверджується наказом № 192-К від 14.12.2018 року (т.1 а.с. 9), копією посадової інструкції (т.1 а.с. 10-11), копією особової кратки працівника ОСОБА_1 (т.1 а.с. 12).
Як вбачається з наказу № 130 від 13.09.2019 року про скорочення штату працівників, керівником СПП «РВД-АГРО» ОСОБА_3 прийняте рішення про внесення змін до штатного розпису СПП «РВД-АГРО» з 28.11.2019 року та скорочення одної штатної одиниці начальника юридичного відділу. З даним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 13.09.20219 року під розпис. В судовому засіданні був досліджений оригінал даного наказу, справжність підпису ОСОБА_3 відповідачем не заперечувалася, жодних клопотань про проведення експертизи на перевірку справжності підпису від відповідача не надходило (т.1 а.с. 13).
16.09.2019 року, в зв`язку з скороченням посади начальника юридичного відділу, ОСОБА_1 було запропоновано перевестися на посаду начальника тваринницького комплексу, та повідомлено, що в разі відмови від переведення він буде звільнений з роботи відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. З даним попередженням він ознайомився та відмовився від переведення, про що зазначив письмово власноручно на оригіналі наказу (т.1 а.с. 14).
З копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що 28.11.209 року був внесений запис під №33 про звільнення в зв`язку з скороченням штату працівників п.1 ст. 40 КЗпП України. Біля даного запису наявна мокра печатка, проте відсутній підпис керівника підприємства. 12.12.2019 року під №34 внесено запис про недійсність запису №33. 29.01.2020 року під №35 внесено запис про звільнення за власним бажанням (т.1 а.с. 16-18).
03.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до управління Держпраці в Черкаській області зі скаргою на неправомірні дії відповідача (т.1 а.с. 19).
Відповідно до консультативного заключення невропатолога та терапевта від 03.12.2019 року в ОСОБА_1 встановлено діагноз гіпертензивна енцефалопатія (т.1 а.с. 20).
04.12.209 року СПП «РВД-АГРО» звернулося до позивача з листом, щодо причин не з`явлення на роботі з 29.11.209 року по 04.12.2019 року (т.1 а.с. 23). З даного листа слідує, що позивач ОСОБА_1 був відсутній на роботі починаючи саме з 29.11.2019 року.
27.11.2019 року тво директора СПП «РВД-АГРО» ОСОБА_2 виніс наказ без номера про «Про скасування наказу № 130 від 13.09.2019 року у зв`язку з виробничою необхідністю та великим об`ємом юридичної роботи» (т.1 а.с. 26), також в цей день за підписом ОСОБА_2 був складений лист-повідомлення, яким мало бути доведено до відома ОСОБА_1 наявність вищевказаного наказу (т.1 а.с. 27). Крім того, в цей же день тво директора СПП «РВД-АГРО» ОСОБА_2 виніс наказ без номера про впорядкування юридичної роботи на підприємстві, в якому визначено вказівку головного бухгалтера ОСОБА_4 надати начальнику юридичного відділу ОСОБА_1 певний перелік документів та встановлено обов`язок останнього виконати певну роботу (т.1 а.с. 28).
В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 27.11.2019 року не був ознайомлений із вказаними наказами, оскільки на даних наказах та на листі-повідомленні відсутній його підпис, а лише 17.12.2019 року, коли отримав поштове повідомлення, що підтверджується даними трекінгу (т.1 а.с. 29-30).
Наявний в матеріалах справи акт про відмову працівника від підпису та отримання листа повідомлення від 27.11.2019 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився під підпис ознайомлюватися з вищевказаними наказом та листом повідомленням 27.11.2019 року, що засвідчено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , суд до уваги не приймає (т.1 а.с. 42).
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що дійсно за допомогою юридичної служби власника підприємства, він склав наказ про скасування наказу про скорочення посади начальника юридичного відділу та лист-повідомлення, передав вказаний наказ та лист ОСОБА_5 , щоб остання повідомила ОСОБА_1 , ОСОБА_5 йому доповіла, що ОСОБА_1 відмовився його підписати, і він знову ж за допомогою юридичної служби власника склав відповідний акт про відмову, але як наголосив свідок, в його присутності ОСОБА_1 не відмовлявся від ознайомлення з наказом і отриманням листа.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що акт про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом від 27.11.2019 року та отримання листа-повідомлення, вона підписувала, акт їй для підпису надав ОСОБА_2 і вона його підписала, але свідком відмови ОСОБА_1 вона не була.
Враховуючи покази свідків, відсутність заперечень з боку відповідача, що ОСОБА_1 був на робочому місці 27.11.2019 року, суд визнає акт про відмову працівника від підпису та отримання листа повідомлення від 27.11.2019 року (т.1 а.с. 42) неналежним доказом і приходить до висновку, що станом на 28.11.2019року ОСОБА_1 не було відомо про наявність вищевказаних наказів.
Свідок ОСОБА_6 в суді повідомив, що в кінці листопада 2019 року він прийняв службовий автомобіль ОСОБА_1 від ОСОБА_5 , яка повідомила йому, що ОСОБА_1 більше на підприємстві не працює і в цей же день на прохання ОСОБА_1 він відвіз його на власному автомобілі до м. Черкаси, так як останній приїхав на підприємство в с.Червона Слобода на службовому автомобілі, але здав його і йому не було на чому повернутися.
З листа Управління держпраці в Черкаській області від 26.12.2019 року вбачається, що станом на 10.12.2019 року запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України не анульовано (т.1 а.с 31).
Відповідно до акту інспекційного відвідування №ЧК653/1/1448/АВ від 10.12.2019 року під час перевірки СПП «РВД-АГРО» було виявлено порушення законодавства про працю, а саме:
1)відсутній наказ про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з скороченням штатів, а відповідний запис внесено до трудової книжки;
2)станом на 10.12.2019 року запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України не анульовано (т.1 а.с. 34-37).
Відповідно до пояснень інспектора кадрів Лях Н.М., наданих під час перевірки, запис до трудової книжки ОСОБА_1 та до його особової справи вона внесла 28.11.2019 року на підставі вказівки директора підприємства ОСОБА_3 за погодженням з тво директора ОСОБА_2 та на виконання наказу №130 від 13.09.2019 року. Крім того, ОСОБА_7 пояснила інспектору, що станом на 28.11.2019 року наказу від 27.11.2019 року про «Про скасування наказу № 130 від 13.09.2019 року у зв`язку з виробничою необхідністю та великим об`ємом юридичної роботи» не існувало і вказівки від ОСОБА_2 про знайомлення з даним наказом ОСОБА_1 їй не надходило (т.1 а.с. 38).
В судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_5 підтвердила вказані обставини, та додатково пояснила суду, що 13.09.2019 року директор підприємства ОСОБА_3 викликав її і наказав підготувати наказ про скорочення посади начальника юридичного відділу, після його підписання директором вона ознайомила з ним ОСОБА_1 та передала даний екземпляр до бухгалтерії. 16.09.2019 року вона виготовила попередження про звільнення з пропозицією переведення на іншу роботу та після підпису директором надала його ОСОБА_1 для ознайомлення. 27.11.2019 року вона зайшла до кабінету директора ОСОБА_3 , також там був присутній ОСОБА_2 , та запитала чи готувати документи на звільнення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 наказав готувати документи і ОСОБА_2 підтвердив. 28.11.2019 року вона підготувала проект наказу про звільнення ОСОБА_1 , внесла відповідні записи до трудової книжки та особової справи і передали ці всі документи ОСОБА_2 , оскільки він був в зв`язку з відпусткою ОСОБА_3 тво директора підприємства.
Крім того, свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_1 27.11.2019-28.11.2019 року був на підприємстві, передавав документи, їй особисто передав ноутбук, який вона передала бухгалтеру ОСОБА_4 і в її присутності передав службовий автомобіль відповідальному за транспорт ОСОБА_6 .
З заяви ОСОБА_1 від 16.01.2020 року вбачається, що він звернувся до відповідача з вимогою про його звільнення за власним бажанням відповідно до вимог ч.3 ст. 38 КЗпП України в зв`язку з порушенням керівництвом підприємства законодавства про працю (т.1 а.с. 43).
17.01.2020 року позивач звернувся зі скаргою до управління держпраці на дії відповідача (т.1 а.с. 44).
11.02.2020 року на дану скаргу була надана відповідь управлінням держпраці (т.1 а.с. 45).
Відповідно до витягу з ЄРДР 21.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до поліції з заявою про підробку документів ОСОБА_2 та головним бухгалтером підприємства (т.1 а.с.46).
Згідно з журналом реєстрації наказів особового складу 28.11.2019 року зареєстрований наказ № 205-к про звільнення ОСОБА_1 за скороченням штатів (т.1 а.с. 47).
Відповідно з журналом реєстрації наказів СПП «РВД-АГРО» 13.09.2019 року був зареєстрований наказ №130 про скорочення чисельності штату (т.1 а.с. 48).
18.12.2019 року позивач звертався до відповідача з вимогою про звільнення (т.1 а.с. 49).
Відповідно до довідки № 34 від 29.01.2020 року заробітна плата була виплачена позивачеві по листопад 2019 року (т.1 а.с. 50).
В матеріалах справи наявна копія наказу № 130 від 13.09.2019 року про преміювання ОСОБА_8 за підписом директора ОСОБА_3 та копія наказу № 130/1 від 13.09.2019 року про преміювання ОСОБА_8 за підписом директора ОСОБА_3 (т.1 а.с. 117-118), представник відповідача зазначає, що наявність двох даних наказів доводить те, що наказ про скорочення посади начальника юридичного відділу не виносився 13.09.2019 року, суд до уваги не приймає вказані твердження, оскільки свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що дійсно наказ про скорочення штатів і преміювання ОСОБА_8 виносилися в один день і в подальшому наказу про преміювання було присвоєно №130/1, про що було зазначено в журналі реєстрації наказів по підприємству. Твердження представника відповідача, що дробування наказів є порушенням вимог законодавства, суд до уваги не приймає, так як з досліджених в судовому засіданні журналів реєстрації наказів СПП «РВД-АГРО» вбачається, що практика присвоєння дробі наказам на підприємстві була присутня до вересня 2019 року та є такою і на зараз (т.1 а.с. 119).
В матеріалах справи наявні протокол зборів трудового колективу від 13.09.2019 року (т.1 а.с. 15), в якому зазначено, що на даних зборах розглядалося подання директора ОСОБА_3 про скорочення штатної одиниці начальника юридичного відділу, даний протокол суд належним доказом не визнає, оскільки як пояснили, кожен окремо, в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 вони на вказаних зборах участі не приймали, незважаючи на те, що їхні прізвища там вказані і суд приходить до висновку, що зборів трудового колективу з вирішення даного питання не проводилося.
Що стосується наданих представником відповідача табелів обліку робочого часу та пояснення працівників підприємства, що вони не були присутні на зборах трудового колективу 13.09.2019 року, то суд приймає їх до уваги, як доказ того, що 13.09.2019 року зборів трудового колективу не було (т.1 а.с. 125-149).
Разом з тим, суд бере до уваги покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , які пояснили суду, що вони взагалі жодного разу за час роботи на підприємстві в жодних зборах трудового колективу участі не приймали і з огляду на вказані свідчення, суд приходить до висновку, що на підприємстві СПП «РВД-АГРО» була наявна практика складати протоколи зборів трудового колективу з різних питань, але фактично їх не проводити, що свідчить про неналежне дотримання трудового законодавства на підприємстві.
Враховуючи викладене вище, суд визнає неналежними доказами надані представником копії протоколів зборів трудового колективу з ряду питань, оскільки суд встановив, що вказаних зборів також не проводилося (т.1 а.с. 120-123).
В матеріалах справи наявні 42 акти про відсутність ОСОБА_1 на роботі в період 29.11.2019 року по 29.01.2020 року (т.1 а.с. 151-152, 194-235), вказані обставини позивачем не заперечуються.
Відповідно до наказів №213-к та 214-к ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були звільнені з СПП «РВД-АГРО» 05.12.2019 року (т.1 а.с. 154, 155).
16.01.2020 року відповідач надіслав позивачеві лист про прийняття рішення про звільнення позивача за власним бажанням відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України через 2 тижні, про що він був повідомлений смс. (т.1 а.с.156-158) Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечив надходження йому такого смс повідомлення.
Згідно наказу №12-к від 29.01.2020 року позивача за власним бажанням звільнено, відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України (т.1 а.с. 159).
Відповідно до витягу з ЄРДР 05.02.2020 ОСОБА_2 звернувся до поліції з заявою про підробку документів працівниками СПП «РВД-АГРО» (т.1 а.с.163).
08.04.2020 року ОСОБА_1 відповідачем була видана довідка про доходи за період з 17.12.2018 по 29.01.2020 року (т.1 а.с. 166).
Відповідно до акту № ЧК 66/1448/АВ від 05.02.2020 року при перевірці управлінням держпраці СПП «РВД-АГРО» виявлено порушення, а саме безпідставно звільнено ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 38 КЗпП України, так як останній звернувся про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України (т.2 а.с. 5-7).
06.02.2020 року відносно ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення, яке полягало в порушенні законодавства про працю, щодо неналежного звільнення ОСОБА_1 (т.2 а.с. 9).
10.03.2020 року Черкаським районним судом Черкаської області ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП України та зазначено, що ОСОБА_2 виявивши, що заява ОСОБА_1 про звільнення його за ч.3 ст. 38 КЗпП України є безпідставною, повинен був відмовити йому у звільненні, а не самостійно змінювати підстави звільнення (т.2 а.с. 11).
Також в матеріалах справи наявний припис управління держпраці до СПП «РВД-АГРО» (т.2 а.с. 10), який був скасований рішенням Черкаського окружного адміністративного суду 09.06.2020 року, оскільки вимога інспектора про зміну формулювання звільнення ОСОБА_1 можлива лише за рішенням суду в межах трудового спору і особа, яка складала припис вийшла за межі свої повноважень (т.2 а.с.38-41).
Вказане рішення було залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020 року.
Відповідно до акту розрахунку щодо витрат на правничу допомогу та квитанції на сплату коштів ОСОБА_1 поніс витрати на правову допомогу в розмірі 28000,0 грн.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга СПП «РВД-АГРО» не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.
В статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Стаття 5-1КЗпП України закріплює право кожного громадянина  на вільний вибір виду діяльності.
Відповідно до частини 3ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 травня 2013 року (справа № 6-34 цс 13) за змістом статті 38 КЗпП  України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП України.
Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.
Відповідно до ч. 3ст. 235 КЗпП Україниу разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.
Відповідно до п.2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства, Мінюсту та Мінсоцзахисту №58 від 29.07.1993 року записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Відповідно до ч. 1ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
За змістом ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті б статті 36 та пунктах 1, 2 і б статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції, 17.12.2018 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу начальником юридичного відділу СПП «РВД-АГРО», що підтверджується наказом № 192-К від 14.12.2018 року (т.1 а.с. 9), копією посадової інструкції (т.1 а.с. 10-11), копією особової кратки працівника ОСОБА_1 (т.1 а.с. 12).
Як вбачається з наказу № 130 від 13.09.2019 року про скорочення штату працівників, керівником СПП «РВД-АГРО» ОСОБА_3 прийняте рішення про внесення змін до штатного розпису СПП «РВД-АГРО» з 28.11.2019 року та скорочення одної штатної одиниці начальника юридичного відділу. З даним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 13.09.20219 року під розпис. В судовому засіданні був досліджений оригінал даного наказу, справжність підпису ОСОБА_3 відповідачем не заперечувалася, жодних клопотань про проведення експертизи на перевірку справжності підпису від відповідача не надходило (т.1 а.с. 13).
16.09.2019 року, в зв`язку з скороченням посади начальника юридичного відділу, ОСОБА_1 було запропоновано перевестися на посаду начальника тваринницького комплексу, та повідомлено, що в разі відмови від переведення він буде звільнений з роботи відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. З даним попередженням він ознайомився та відмовився від переведення, про що зазначив письмово власноручно на оригіналі наказу (т.1 а.с. 14).
З копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що 28.11.209 року був внесений запис під №33 про звільнення в зв`язку з скороченням штату працівників п.1 ст. 40 КЗпП України. Біля даного запису наявна мокра печатка, проте відсутній підпис керівника підприємства. 12.12.2019 року під №34 внесено запис про недійсність запису №33. 29.01.2020 року під №35 внесено запис про звільнення за власним бажанням (т.1 а.с. 16-18).
03.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до управління Держпраці в Черкаській області зі скаргою на неправомірні дії відповідача (т.1 а.с. 19).
Відповідно до консультативного заключення невропатолога та терапевта від 03.12.2019 року в ОСОБА_1 встановлено діагноз гіпертензивна енцефалопатія (т.1 а.с. 20).
04.12.209 року СПП «РВД-АГРО» звернулося до позивача з листом, щодо причин не з`явлення на роботі з 29.11.209 року по 04.12.2019 року (т.1 а.с. 23). З даного листа слідує, що позивач ОСОБА_1 був відсутній на роботі починаючи саме з 29.11.2019 року.
27.11.2019 року тво директора СПП «РВД-АГРО» ОСОБА_2 виніс наказ без номера про «Про скасування наказу № 130 від 13.09.2019 року у зв`язку з виробничою необхідністю та великим об`ємом юридичної роботи» (т.1 а.с. 26), також в цей день за підписом ОСОБА_2 був складений лист-повідомлення, яким мало бути доведено до відома ОСОБА_1 наявність вищевказаного наказу (т.1 а.с. 27). Крім того, в цей же день тво директора СПП «РВД-АГРО» ОСОБА_2 виніс наказ без номера про впорядкування юридичної роботи на підприємстві, в якому визначено вказівку головного бухгалтера ОСОБА_4 надати начальнику юридичного відділу ОСОБА_1 певний перелік документів та встановлено обов`язок останнього виконати певну роботу (т.1 а.с. 28).
В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 27.11.2019 року не був ознайомлений із вказаними наказами, оскільки на даних наказах та на листі-повідомленні відсутній його підпис, а лише 17.12.2019 року, коли отримав поштове повідомлення, що підтверджується даними трекінгу (т.1 а.с. 29-30).
Наявний в матеріалах справи акт про відмову працівника від підпису та отримання листа повідомлення від 27.11.2019 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився під підпис ознайомлюватися з вищевказаними наказом та листом повідомленням 27.11.2019 року, що засвідчено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , суд до уваги не приймає (т.1 а.с. 42).
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що дійсно за допомогою юридичної служби власника підприємства, він склав наказ про скасування наказу про скорочення посади начальника юридичного відділу та лист-повідомлення, передав вказаний наказ та лист ОСОБА_5 , щоб остання повідомила ОСОБА_1 , ОСОБА_5 йому доповіла, що ОСОБА_1 відмовився його підписати, і він знову ж за допомогою юридичної служби власника склав відповідний акт про відмову, але як наголосив свідок, в його присутності ОСОБА_1 не відмовлявся від ознайомлення з наказом і отриманням листа.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що акт про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом від 27.11.2019 року та отримання листа-повідомлення, вона підписувала, акт їй для підпису надав ОСОБА_2 і вона його підписала, але свідком відмови ОСОБА_1 вона не була.
Враховуючи покази свідків, відсутність заперечень з боку відповідача, що ОСОБА_1 був на робочому місці 27.11.2019 року, суд визнає акт про відмову працівника від підпису та отримання листа повідомлення від 27.11.2019 року (т.1 а.с. 42) неналежним доказом і приходить до висновку, що станом на 28.11.2019року ОСОБА_1 не було відомо про наявність вищевказаних наказів.
Свідок ОСОБА_6 в суді повідомив, що в кінці листопада 2019 року він прийняв службовий автомобіль ОСОБА_1 від ОСОБА_5 , яка повідомила йому, що ОСОБА_1 більше на підприємстві не працює і в цей же день на прохання ОСОБА_1 він відвіз його на власному автомобілі до м. Черкаси, так як останній приїхав на підприємство в с.Червона Слобода на службовому автомобілі, але здав його і йому не було на чому повернутися.
З листа Управління держпраці в Черкаській області від 26.12.2019 року вбачається, що станом на 10.12.2019 року запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України не анульовано (т.1 а.с 31).
Відповідно до акту інспекційного відвідування №ЧК653/1/1448/АВ від 10.12.2019 року під час перевірки СПП «РВД-АГРО» було виявлено порушення законодавства про працю, а саме:
1)відсутній наказ про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з скороченням штатів, а відповідний запис внесено до трудової книжки;
2)станом на 10.12.2019 року запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України не анульовано (т.1 а.с. 34-37).
Відповідно до пояснень інспектора кадрів Лях Н.М., наданих під час перевірки, запис до трудової книжки ОСОБА_1 та до його особової справи вона внесла 28.11.2019 року на підставі вказівки директора підприємства ОСОБА_3 за погодженням з тво директора ОСОБА_2 та на виконання наказу №130 від 13.09.2019 року. Крім того, ОСОБА_7 пояснила інспектору, що станом на 28.11.2019 року наказу від 27.11.2019 року про «Про скасування наказу № 130 від 13.09.2019 року у зв`язку з виробничою необхідністю та великим об`ємом юридичної роботи» не існувало і вказівки від ОСОБА_2 про знайомлення з даним наказом ОСОБА_1 їй не надходило (т.1 а.с. 38).
В судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_5 підтвердила вказані обставини, та додатково пояснила суду, що 13.09.2019 року директор підприємства ОСОБА_3 викликав її і наказав підготувати наказ про скорочення посади начальника юридичного відділу, після його підписання директором вона ознайомила з ним ОСОБА_1 та передала даний екземпляр до бухгалтерії. 16.09.2019 року вона виготовила попередження про звільнення з пропозицією переведення на іншу роботу та після підпису директором надала його ОСОБА_1 для ознайомлення. 27.11.2019 року вона зайшла до кабінету директора ОСОБА_3 , також там був присутній ОСОБА_2 , та запитала чи готувати документи на звільнення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 наказав готувати документи і ОСОБА_2 підтвердив. 28.11.2019 року вона підготувала проект наказу про звільнення ОСОБА_1 , внесла відповідні записи до трудової книжки та особової справи і передали ці всі документи ОСОБА_2 , оскільки він був в зв`язку з відпусткою ОСОБА_3 тво директора підприємства.
Крім того, свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_1 27.11.2019-28.11.2019 року був на підприємстві, передавав документи, їй особисто передав ноутбук, який вона передала бухгалтеру ОСОБА_4 і в її присутності передав службовий автомобіль відповідальному за транспорт ОСОБА_6 .
З заяви ОСОБА_1 від 16.01.2020 року вбачається, що він звернувся до відповідача з вимогою про його звільнення за власним бажанням відповідно до вимог ч.3 ст. 38 КЗпП України в зв`язку з порушенням керівництвом підприємства законодавства про працю (т.1 а.с. 43).
17.01.2020 року позивач звернувся зі скаргою до управління держпраці на дії відповідача (т.1 а.с. 44).
11.02.2020 року на дану скаргу була надана відповідь управлінням держпраці (т.1 а.с. 45).
Відповідно до витягу з ЄРДР 21.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до поліції з заявою про підробку документів ОСОБА_2 та головним бухгалтером підприємства (т.1 а.с.46).
Згідно з журналом реєстрації наказів особового складу 28.11.2019 року зареєстрований наказ № 205-к про звільнення ОСОБА_1 за скороченням штатів (т.1 а.с. 47).
Відповідно з журналом реєстрації наказів СПП «РВД-АГРО» 13.09.2019 року був зареєстрований наказ №130 про скорочення чисельності штату (т.1 а.с. 48).
18.12.2019 року позивач звертався до відповідача з вимогою про звільнення (т.1 а.с. 49).
Відповідно до довідки № 34 від 29.01.2020 року заробітна плата була виплачена позивачеві по листопад 2019 року (т.1 а.с. 50).
В матеріалах справи наявна копія наказу № 130 від 13.09.2019 року про преміювання ОСОБА_8 за підписом директора ОСОБА_3 та копія наказу № 130/1 від 13.09.2019 року про преміювання ОСОБА_8 за підписом директора ОСОБА_3 (т.1 а.с. 117-118), представник відповідача зазначає, що наявність двох даних наказів доводить те, що наказ про скорочення посади начальника юридичного відділу не виносився 13.09.2019 року, суд до уваги не приймає вказані твердження, оскільки свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що дійсно наказ про скорочення штатів і преміювання ОСОБА_8 виносилися в один день і в подальшому наказу про преміювання було присвоєно №130/1, про що було зазначено в журналі реєстрації наказів по підприємству. Твердження представника відповідача, що дробування наказів є порушенням вимог законодавства, суд до уваги не приймає, так як з досліджених в судовому засіданні журналів реєстрації наказів СПП «РВД-АГРО» вбачається, що практика присвоєння дробі наказам на підприємстві була присутня до вересня 2019 року та є такою і на зараз (т.1 а.с. 119).
В матеріалах справи наявні протокол зборів трудового колективу від 13.09.2019 року (т.1 а.с. 15), в якому зазначено, що на даних зборах розглядалося подання директора ОСОБА_3 про скорочення штатної одиниці начальника юридичного відділу, даний протокол суд належним доказом не визнає, оскільки як пояснили, кожен окремо, в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 вони на вказаних зборах участі не приймали, незважаючи на те, що їхні прізвища там вказані і суд приходить до висновку, що зборів трудового колективу з вирішення даного питання не проводилося.
Що стосується наданих представником відповідача табелів обліку робочого часу та пояснення працівників підприємства, що вони не були присутні на зборах трудового колективу 13.09.2019 року, то суд приймає їх до уваги, як доказ того, що 13.09.2019 року зборів трудового колективу не було (т.1 а.с. 125-149).
Разом з тим, суд бере до уваги покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , які пояснили суду, що вони взагалі жодного разу за час роботи на підприємстві в жодних зборах трудового колективу участі не приймали і з огляду на вказані свідчення, суд приходить до висновку, що на підприємстві СПП «РВД-АГРО» була наявна практика складати протоколи зборів трудового колективу з різних питань, але фактично їх не проводити, що свідчить про неналежне дотримання трудового законодавства на підприємстві.
Враховуючи викладене вище, суд визнає неналежними доказами надані представником копії протоколів зборів трудового колективу з ряду питань, оскільки суд встановив, що вказаних зборів також не проводилося (т.1 а.с. 120-123).
В матеріалах справи наявні 42 акти про відсутність ОСОБА_1 на роботі в період 29.11.2019 року по 29.01.2020 року (т.1 а.с. 151-152, 194-235), вказані обставини позивачем не заперечуються.
Відповідно до наказів №213-к та 214-к ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були звільнені з СПП «РВД-АГРО» 05.12.2019 року (т.1 а.с. 154, 155).
16.01.2020 року відповідач надіслав позивачеві лист про прийняття рішення про звільнення позивача за власним бажанням відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України через 2 тижні, про що він був повідомлений смс. (т.1 а.с.156-158) Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечив надходження йому такого смс повідомлення.
Згідно наказу №12-к від 29.01.2020 року позивача за власним бажанням звільнено, відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України (т.1 а.с. 159).
Відповідно до витягу з ЄРДР 05.02.2020 ОСОБА_2 звернувся до поліції з заявою про підробку документів працівниками СПП «РВД-АГРО» (т.1 а.с.163).
08.04.2020 року ОСОБА_1 відповідачем була видана довідка про доходи за період з 17.12.2018 по 29.01.2020 року (т.1 а.с. 166).
Відповідно до акту № ЧК 66/1448/АВ від 05.02.2020 року при перевірці управлінням держпраці СПП «РВД-АГРО» виявлено порушення, а саме безпідставно звільнено ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 38 КЗпП України, так як останній звернувся про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України (т.2 а.с. 5-7).
06.02.2020 року відносно ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення, яке полягало в порушенні законодавства про працю, щодо неналежного звільнення ОСОБА_1 (т.2 а.с. 9).
10.03.2020 року Черкаським районним судом Черкаської області ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП України та зазначено, що ОСОБА_2 виявивши, що заява ОСОБА_1 про звільнення його за ч.3 ст. 38 КЗпП України є безпідставною, повинен був відмовити йому у звільненні, а не самостійно змінювати підстави звільнення (т.2 а.с. 11).
Також в матеріалах справи наявний припис управління держпраці до СПП «РВД-АГРО» (т.2 а.с. 10), який був скасований рішенням Черкаського окружного адміністративного суду 09.06.2020 року, оскільки вимога інспектора про зміну формулювання звільнення ОСОБА_1 можлива лише за рішенням суду в межах трудового спору і особа, яка складала припис вийшла за межі свої повноважень (т.2 а.с.38-41).
Вказане рішення було залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020 року.
Відповідно до акту розрахунку щодо витрат на правничу допомогу та квитанції на сплату коштів ОСОБА_1 поніс витрати на правову допомогу в розмірі 28000,0 грн.
При вирішенні даного спору суд 1 інстанції виходив із того, що позовні вимоги про визнання неправильним формулювання підстави звільнення  ОСОБА_1  з СПП «РВД-АГРО», щодо звільнення на підставі ч.1ст.38 КЗпП України є обгрунтованими, та вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо змінення формулювання підстави звільнення  ОСОБА_1  на «звільнення за власним бажанням на підставі ч.3ст.38 КЗпП України»та внести відповідні зміни до трудової книжки  ОСОБА_1 . По-перше, відповідач по справі після отримання від позивача заяви про звільнення на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, в зв`язку порушення роботодавцем трудового законодавства і не погоджуючись з наявністю порушень на які вказує позивач, не мав права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням на підставі частини 1статті 38 КЗпП України.
В даному випадку СПП «РВД-АГРО» мало або відмовити ОСОБА_1 у звільненні з вказаних підстав або звільнити його відповідно до заяви, а потім, оскільки між сторонами виник трудовий спір, в судовому порядку просити змінити формулювання звільнення, обґрунтовуючи свою позицію відсутністю порушень прав ОСОБА_1 в діях роботодавця, що повністю відповідало б нормам трудового законодавства та позиції Верховного Суду. По друге, встановлені судом обставини, дають змогу прийти до висновку, про наявність порушень трудового законодавства в діях СПП «РВД-АГРО» по відношенню до ОСОБА_1 .
При цьому, суд 1 інстанції, вірно зазначив, що відповідач належними доказами не довів, що станом на 28.11.2019 року були наявні на підприємстві: наказ від 27.11.2019 року про «Про скасування наказу № 130 від 13.09.2019 року у зв`язку з виробничою необхідністю та великим об`ємом юридичної роботи», лист-повідомлення, яким мало бути доведено до відома ОСОБА_1 наявність вищевказаного наказу та наказ про впорядкування юридичної роботи на підприємстві, в якому визначено вказівку головного бухгалтера ОСОБА_4 надати начальнику юридичного відділу ОСОБА_1 певний перелік документів та встановлено обов`язок останнього виконати певну роботу і ОСОБА_1 був ознайомлений з даними документами, а наявний в матеріалах справи акт про відмову від ознайомлення визнаний судом недопустимим доказом. Також вважає встановленим фактичну відмову відповідача звільнити позивача відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, на що останній мав правомірне очікування. На думку суду, СПП «РВД-АГРО» мало б звільнити ОСОБА_1 за скорочення, а вразі виникнення виробничої необхідності поновити дану посаду і запропонувати ОСОБА_1 її зайняти, на що він міг би погодитися чи відмовитися. А в даному випадку, вище перелічені дії СПП «РВД-АГРО» свідчать про примушування позивача до праці, що є порушення конституційних та трудових прав ОСОБА_1 .
Також, в зв`язку з доведеністю звільнення позивача на підставі ч. 3ст. 38 КЗпП України, відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України до виплати ОСОБА_1 підлягає вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку, що складає 44311 грн. 73 коп.
Також, враховуючи характер та обсяг страждань ОСОБА_1 , тривалість вимушених змін у його життєвих стосунках їх негативні наслідки з вини відповідача, внаслідок порушення його трудових прав, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, в даній частині підлягає задоволенню позов частково та визначено розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 5000 грн.
Крім того, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що клопотання представника відповідача ОСОБА_11 щодо зменшення визначеного адвокатом Кузьмінським О.О. розміру витрат на правову допомогу в сумі 28000,00 грн. заслуговує на увагу і визначений адвокатом розмір витрат не є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) і вважає можливим зменшити розмір витрат на правову допомогу до 14000,00 грн.
Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.
Таким чином, суд 1 інстанції, всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову.
Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.
      З огляду на наведене, доводи апеляційної   скарги    про те, що рішення у справах №707/431/20 та №580/975/20 підтверджують відсутності в діях підприємства порушень чинного законодавства щодо позивача, а тому відповідно до ст. 82 ЦПК України повинні були враховані судом 1 інстанції, що не було зроблено, є хибними. Оскільки, в вищевказаних справах не встановлювались фактичні обставини відносин працівника та роботодавця, які є предметом розгляду по даній справі, і суди послалися у своїх рішеннях на те, що це є виключною компетенцією районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах. 
Також, доводи апеляційної скарги, що Постанова Черкаського апеляційного суду від 20.11.2020 у справі №707/431/20, якою скасовано постанову Черкаського районного суду черкаської області від 10 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 41 КУпАП, а провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, що підтверджує відсутність в діях підприємства порушень чинного законодавства щодо позивача, а тому повинні були враховані судом 1 інстанції , є необґрунтованими. Оскільки, постанова Черкаського апеляційного суду від 20 листопада 2020 року була ухвалена після постановлення рішення 1 інстанції. Крім того, у вказаній постанові провадження закрито з мотивації того, що є рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 по справі №580/975/20, яким скасовано припис інспекції праці в Черкаській області, і на підставі того, що такий спір в повноваженнях Черкаського районного суду Черкаської області.
      Інші наведені в апеляційній скарзі доводи СПП «РВД-АГРО» є суб`єктивним тлумаченням обставин справи та законодавства, яке регулює спірні правовідносини та зводяться до переоцінки доказів, яким суд дав належну правову оцінку.
       Ніяких нових обставин, які б давали  підстави для проведення апеляційним судом переоцінки доказів, зроблених  судом першої інстанції,  доводи апеляційної скарги СПП «РВД-АГРО» не містять.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  СПП «РВД-АГРО» залишити без задоволення. 
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до СПП «РВД-АГРО» про визнання неправильним формулювання причин звільнення, зобов`язання змінити формулювання шляхом внесення відповідних змін до трудової книжки, стягнення вихідної допомоги, стягнення моральної шкоди та витрат на правничу допомогу, залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови складено 19 лютого 2021 року.

Головуючий         В.О. Єльцов

Судді         В.Г. Бородійчук        

Л.В. Нерушак