УХВАЛА

23 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/12186/19
адміністративне провадження № К/9901/10106/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними та нечинними окремих пунктів  постанови,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просив визнати протиправним та нечинним підпункт 3 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2018 року №155, якою унесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» в частині зміни порядку обчислення компенсації за відрив від звичайних занять.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2020 року, залишеним без змін постановою  Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року, в позові відмовлено.
18 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник просить переглянути рішення судів першої та апеляційної інстанції на задовольнити позов.
Предметом спору цій справі є оскарження нормативно-правового акта в частині.
Справа за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними та нечинними окремих пунктів постанови розглянута за правилами загального провадження, відповідно до приписів частини четвертої статті 12 КАС України.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким внесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)     статтею 328     цього Кодексу підстави (підстав). 
Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що підставою касаційного оскарження заявником зазначено недотримання судами норм матеріального та порушення ними норм процесуального права. Зокрема, ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржуваним нормативно-правовим актом обмежені його права на соціальне забезпечення, як безробітного, оскільки оскаржуваною постановою КМУ зменшено розміри компенсації за відрив від звичайних занять, що позбавляє його можливості отримувати дохід від перебування у судових засіданнях у тому розмірі, в якому він його отримував до 15 грудня 2017 року. Посилаючись на те, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають фактичним обставинам справи, просить скасувати судові рішення та задовольнити позов.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та неповного з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними та нечинними окремих пунктів  постанови повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                           С.А. Уханенко