ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року  
м. Черкаси   
справа № 703/1474/19,  провадження № 22-ц/821/163/21 категорія 304090000  		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Бородійчука В.Г.,
суддів: Єльцова В.О., Карпенко О.В.

учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»
відповідач: ОСОБА_1 

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у складі: головуючого судді Прилуцького В.О., дата складання повного тексту не вказано. 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2019 року представник АТ КБ «Приватбанк» Кіріченко Р.А. (далі - Банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.02.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
У порушення умов кредитного договору, а також норм цивільного права, відповідач зобов`язання, за вказаним договором, належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 24 березня 2019 року виникла заборгованість у сумі 42743,38 грн., яка складається із: 14675,11 – заборгованість за тілом кредита; 10161,81 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 14658,28 грн. – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 763,59 грн. – нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умови та правила надання банківських послуг: 500,00 грн. – штрафи (фіксована частина); 2011,59 грн. – штрафи (процентна складова). 
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 42743,38 грн. за кредитним договором № б/н від 26.02.2010 року та судові витрати в сумі 1921,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 листопада 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 лютого 2010 року в сумі 27348 грн. 51 коп. та судовий збір у сумі 1229 грн. 11 коп., а всього 28577 грн. 62 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач достеменно знав про належне виконання відповідачем умов договору та своєчасно не звертався до суду для його розірвання продовжуючи при цьому безпідставно нараховувати пеню за неналежне виконання умов договору, яка як вбачається із матеріалів справи перевищила суму нарахованих відсотків за користування кредитом та тіло заборгованості по кредиту.
Відповідач безумовно порушив умови кредитного договору та має нести відповідну відповідальність визначену нормами чинного законодавства та умовами договору, однак позивач своєчасно не звертався за захистом своїх порушених прав та невиправдано продовжував нараховувати пеню за невиконання умов договору.
Суд прийшов до висновку, що заборгованість відповідача по кредиту перед позивачем становить 27348,51 грн., з яких: 14675,11 грн. – заборгованість за кредитом; 10161,81 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 500 грн. – фіксована частина штрафу; 2011,59 грн. – процентна складова штрафу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У грудні 2020 року ОСОБА_1 подав до Черкаського апеляційного суду скаргу, в якій просить рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26.11.2020 року скасувати та ухвалите нове, яким відмовити позивачу в позовних вимогах в повному обсязі.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.
Вказує, що АТ КБ «Приватбанк», направляючи до суду першої інстанції позовну заяву з додатками, надав суду недостовірні докази, які базуються на нереальних та не правдивих даних, і оригінали яких не пере провірялися.
Зазначає, що жодного кредитного договору відповідач не підписував та кошти в кредит в розмірі 15000 грн. не отримував.
Кредитні договори укладаються в письмовій формі і не можуть змінюватися в односторонньому порядку без згоди сторін. Зміни в договір вносяться за погодженням обох сторін.
Зі змісту копії анкети-заяви, яка є нечитабельною, вбачається, що відповідач заповнив анкету із зазначенням особистих даних . будь-якої іншої інформації, з якої можливо б було встановить, що ОСОБА_1 бажав оформити саме кредитний договір, ця анкета не містить. В ній відсутні відомості про номер карткового рахунку, було відкрито відповідачу та на який було перераховано кредитні кошти, суми цих коштів та повідомлення пін-коду.
Також вказана Анкета не містить розміру відсотків, а також порядок нарахування штрафних санкцій у разі невиконання умов договору.
Крім того, Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Проте, на даних Умовах відсутній підпис відповідача.
Отже, позивачем не доведено факту укладення кредитного договору, умов на яких він укладався, в тому числі і щодо розміру відсотків та штрафних санкцій за користування кредитним лімітом, а також строку дії договору.
Вказує, що до моменту подачі даного позову АТ КБ «Приватбанк» до відповідача, в СВ Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області знаходилося кримінальне провадження, слідство по якому двічі незаконно закривалося, але відновлювалося, по факту крадіжки у відповідача мобільного телефону марки «Нокіа», після чого з карткового рахунку «Приватбанк» були зняти грошові кошти.
Після втрати коштів, а також втрати кредитного ліміту, якого відповідач не замовляв, ОСОБА_1 неодноразово звертався до позивача із заявою про проведення Банком внутрішньої перевірки по вказаним обставинам, так як всі ці кошти було знято не відповідачем, а не відомою особою.
Позивач надавав лише формальні відповіді на запитання, які були викладені відповідачем, але по факту проведеної перевірки щодо зняття коштів з рахунку відповідача – відповідь була відсутня. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Встановлено, що 26 лютого 2010 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.
Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Особа, що подає апеляційну скаргу просить викликати його в судове засідання з метою детального пояснення конкретних обставин справи.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи, характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду не повністю відповідає.
Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості по тілу кредиту, заборгованість за простроченим тілом кредиту, пені та штрафів.
Встановлено, що 26 лютого 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а саме прізвище ім`я по-батькові, серію та номер паспорта, адресу проживання, кредитний ліміт 1000 грн., базова відсоткова ставка по кредиту 3 % в місяць на залишок заборгованості, номер карти НОМЕР_1 , та дата відкриття рахунку, 26.02.2010 року.
У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки обслуговування кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 24.03.2019 року становить 42743,38 грн. і складається із: 14675,11 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 10161,81 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 – заборгованість за нарахованими відсотками; 14658,28 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 736,59 грн. – нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2011,59 – штраф (процентна складова).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Отже, враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з  ОСОБА_1  непогашеного тіла кредиту у розмірі 14675,11 грн., що також узгоджується із висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Крім тіла кредиту позивач АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 14675, 11 грн. просив стягнути також заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 10161,81 грн.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Апеляційним судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість ОСОБА_1 станом 24.03.2019 року становить 42743,38 грн., яка складається з: 14675,11 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 10161,81 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 – заборгованість за нарахованими відсотками; 14658,28 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 736,59 грн. – нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2011,59 – штраф (процентна складова) (а.с. 8-11).
Колегія суддів звертає увагу, що ні у вказаних Умовах правилах надання банківських послуг та і в анкеті-заяві відсутнє поняття «Прострочене тіло кредиту», проте з розрахунку заборгованості вбачається, прострочене тіло кредиту в розмірі 10161,81 грн., яке нічим не передбачене.
Банк надав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», проте даний доказ не є читабельним, не можливо встановити коли та ким він був підписаний. Також не можливо ідентифікувати, що довідка про умови кредитування та Анкета-заяв ОСОБА_1 це складові одного кредитного договору.
Враховуючи зазначене, висновок районного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 10161,81 грн. є помилковим.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року, провадження № 61-10096св20, та у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року № 61-8855св20.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені за прострочене зобов`язання, штрафів, колегія судді приходить до наступного.
Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.
Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.
Колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафів в розмірі 500,00 грн. –штраф (фіксована частина) та в розмірі 2011 грн. штраф (процентна складова) за користування кредитом та пені в розмірі 14658,28 грн., оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.
Що стосується доводів ОСОБА_1 про викрадення картки та зняття коштів з неї, колегія суддів приходить до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Національної поліції України ГУ НП в Черкаській області із заявою щодо зняття грошових коштів з карткового рахунку на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» іншою особою.
Відповідно до витягу з ЄРДР від 12 листопада 2017 року, кримінальне провадження № 12017251010009056, ОСОБА_1 звернувся до Черкаського відділу поліції із заявою про те, що 29.10.2017 року близько 14 год. 30 хв. рухаючись в дизельному потязі Гребінка-Шевченка, виявив відсутність мобільного телефону «Нокіа С2-00» після чого за допомогою мобільного телефону з карткового рахунку «Приватбанк» було знято грошові кошти.
Проте, в матеріалах справи відсутні відомості про результат розслідування кримінального провадження № 2017251010009056 по даному факту.
Також відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 звертався до АТ КБ «Приватбанк» про блокування кредитної карти або закриття даного кредитного рахунку.
Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки за період з 01.02.2010 року по кредитному договору № б/н від 26.02.2010 року, станом на 29 жовтня 2017 року (день викрадення телефону та банківської картки) відсутній рух коштів.
Згідно довідки про видачу кредитних карток згідно кредитного договору № б/н, який укладений між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 (а.с. 121), 13.11.2017 року була видана кредитна картка № НОМЕР_2 . 
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 18 листопада 2017 року кредитний ліміт був збільшений на суму 14490 грн. (а.с. 120).
Як вбачається з виписки за договором № б/н станом на 04.05.2020 року (а.с. 108-119) з 30.10.2017 року був активний рух по кредитній карті, а саме 30.10.2017 року – продукти: супермаркет «Сільпо» м. Київ на суму 114,00 грн, зняття готівки в банкоматі м. Києва в розмірі 107 грн., 31.10.2017 року поповнення готівкою своєї карти в терміналі на суму 2500,00 грн., 31.10.2017 року – поповнення готівкою своєї карти в терміналі на суму 100 грн., 31.10.2017 року поповнення готівкою своєї карти в терміналі самообслуговування в сумі 400,00 грн., 31.10.2017 року – переказ коштів в «Скарбничку» в терміналі самообслуговування в розмірі 500 грн.
Отже, грошові кошти знімалися за допомогою банкомату особою, яка мала в наявності платіжну картку і знала ПІН-код властивий даній карті. Крім того, дана картки періодично поповнялася коштами через банкомат самообслуговування, а також проводилися операції по перечислення коштів на інші рахунку, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково, скасувати рішення суду першої інстанції, та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.02.2010 року в розмірі 14675,11 грн. (тіло кредиту).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно із частинами першою, четвертою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції, як ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, до скасування та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, з позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 989,31 грн. (за подачу апеляційної скарги), а з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнути судовий збір в розмірі 659,54 грн. (за подачу позовної заяви).
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 листопада 2020 року скасувати. 
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (вул. Набережна Перемоги, буд 50 м. Дніпро, код ЄДРПО 14360570 рах. № НОМЕР_4 , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 лютого 2010 року у розмірі 14675,11 грн. (тіло кредиту) та судовий збір в розмірі 659,54 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1  понесені судові витрати в розмірі 989,31 грн. за подачу апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 12 березня 2021 року.

Головуючий                                В.Г. Бородійчук

Судді                                В.О. Єльцов                                                                                                 

                                                                                               О.В. Карпенко