Постанова
Іменем  України
 
25 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 760/5565/19
 
провадження № 61-4693 св 20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., 
Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
позивач - приватне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2», 
відповідачі -  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» на постанову Київського апеляційного суду від 15 січня 
2020 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Волошиної В. М., Мостової Г. І.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2019 року приватне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2» (далі - ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з наданням іншого житлового приміщення. 
Позовна заява ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» мотивована тим, що воно є власником гуртожитка на АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом  про право власності від 18 вересня 1998 року серія ЖБ №23475 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 23 серпня 2018 року № 135378618.
Вказувало, що гуртожиток побудований у 1953 році і перебуває 
у незадовільному технічному стані, комунікації будинку застарілі та не можуть експлуатуватися без проведення капітального ремонту або реконструкції, технічний стан його конструкцій відноситься до ІІІ категорії технічного стану (непридатний до нормальної експлуатації) та до IV категорії технічного стану (аварійний). Таким чином, приміщення не відповідає встановленим законодавством України санітарним та технічним вимогам, а відтак є нежилим та не може використовуватись для проживання людей.
Зазначало, що ним як власником гуртожитку, з метою захисту життя та здоров`я його мешканців, а також запобігання можливого руйнування будівлі, яка знаходиться в аварійному стані, 20 серпня 2018 року прийнято рішення про виведення будівлі з експлуатації та її часткове від`єднання від комунікацій. 
Посилалося на те, що за два місяці до виведення будівлі з експлуатації, починаючи з червня 2018 року, усім мешканцям гуртожитку запропоновано переселитися у відремонтовані та підготовлені для проживання кімнати 
в гуртожитку на АДРЕСА_2 , власником якого є позивач. Однак, листами від 23 листопада 2018 року відповідачі відмовилися переселитися у запропоноване житло, продовжують незаконно знаходитись 
у непридатній для проживання аварійній будівлі, чим позбавляють власника права розпочати роботи по реконструкції будівлі, на проведення якої отримано усі дозвільні документи.
ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» просило суд виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 із займаної ними кімнати № 208 у гуртожитку по АДРЕСА_1 та переселити їх до кімнати АДРЕСА_3 . 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року 
у складі судді Усатової І. А., позов ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» задоволено. Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з кімнати № 208 гуртожитку, розташованого на АДРЕСА_1 з наданням іншого жилого приміщення - кімнати АДРЕСА_3 . 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Трест «Київміськбуд -2» 1 921, 00 грн судового збору.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з підстав його обґрунтованості та того, що дії позивача як власника аварійного житла направлені на створення та забезпечення безпечних умов для проживання мешканців гуртожитку, непридатного для проживання та його реконструкції, захисту життя та здоров`я людей, запобігання можливого руйнування будівлі, не є порушенням прав відповідачів, як мешканців гуртожитку, а дії по виселенню відповідачів з цією метою, в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), є виправданими та відповідають вимогам закону.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 15 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року скасовано.
Ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову 
ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з наданням іншого житлового приміщення відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що переселення відповідачів із гуртожитку є допустимим лише у випадку прийняття рішення про визнання будівлі аварійною чи непридатною для проживання людей виконавчим органом відповідної місцевої ради на підставі обстеження в установленому чинним законодавством порядку стану гуртожитку з наступним затвердженням сесією цієї ради. Такого рішення позивачем до суду надано не було. Зі змісту листа 
від 24 січня 2019 року № 00116 суд встановив, що позивач не обґрунтовує своє звернення метою дотриманням вимог статей 19, 20 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та не мотивує обставиною необхідності переселення мешканців будинку, що має статус гуртожитку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У березні 2020 року ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Київського апеляційного суду 
від 13 лютого 2020 року скасувати та залишити в силі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М. від 02 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження 
у справі, витребувано цивільну справу із Солом`янського районного суду 
м. Києва. 
У квітні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
У січні 2021 року, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано колегії суддів: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гульку Б. І., Луспенику Д. Д.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що висновки апеляційного суду суперечать фактичним обставинам справи та зібраним у справі доказами. При вирішенні спору апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено положення ЦПК України, що призвело до незаконного скасування правильного рішення суду першої інстанції та прийняття незаконної постанови. Заявник указує, що апеляційним судом не враховано та не надано належної оцінки доказам, які беззаперечно свідчать про аварійність будівлі гуртожитку розташованого по АДРЕСА_1 та не враховано, що будівельні норми і стандарти мають пріоритет спеціальної норми права над загальною.
Доводи особи, яка подала відзив 
У травні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що постанова апеляційного прийнята з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права, просять залишити касаційну скаргу без задоволення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Згідно зі свідоцтвом про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 18 вересня 1998 року серія ЖБ № 23475 ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» є власником гуртожитку на АДРЕСА_1 , який побудовано у 1953 році.
Встановлено, що відповідачі проживають у кімнаті № 208 гуртожитку, розташованого на АДРЕСА_1 та перебувають у родинних відносинах - є матір`ю і донькою.
З відомостей, що містяться у паспорті громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , з 11 травня 1995 року місце проживання останньої зареєстровано у гуртожитку на АДРЕСА_1 , а з пояснень ОСОБА_1 , наданих у суді апеляційної інстанції, встановлено, що фактично заселена вона у житлове помешкання в 1987 році, після працевлаштування у трест на посаду маляра.  
З Акта огляду приміщення гуртожитку від 11 квітня 2017 року, проведеного відповідно до наказу ПрАТ «Трест`Київміськбуд-2» від 06 квітня 2017 року, 
у момент обстеження будинок мав ряд значних пошкоджень, а саме: вертикальні та похилі тріщини, руйнування захисного шару бетону і оголення, корозія арматури несучих конструкцій залізобетонних балконних балок; у приміщеннях загального користування - замокання, грибок, здуття штукатурки, корозія плит і балок перекриття; при обстеженні внутрішніх приміщень також зафіксовані значні пошкодження.
Значні пошкодження технічного стану будинку зафіксовані у Висновку «Науково-виробничого підприємства Будконструкція» від 07 вересня 2011 року.
З Технічного паспорта на будинок від 27 грудня 2018 року, виготовленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , встановлено, що процент зносу будинку становить 81%.
Науково-технічним звітом з обстеження, визначення технічного стану конструкції та дослідження інженерно-геологічних умов в основі фундаментів гуртожитку, розташованого на АДРЕСА_1 від 26 червня 
2018 року встановлено, що в обстеженій частині будівлі наявні ділянки та конструкції категорій технічного стану: 3 - непридатні до нормальної експлуатації; 4 - аварійні.
Наказом ПрАТ «Трест» Київміськбуд-2» від 01 червня 2018 року № 40 у зв`язку з незадовільним станом будівлі гуртожитку було вирішено організувати повідомлення мешканців про виведення будівлі з експлуатації з 17 серпня 
2018 року та розробити комплекс заходів, пов`язаних з виведенням будівлі з експлуатації.
Наказом ПрАТ «Трест» Київміськбуд-2» від 20 серпня 2018 року № 53 прийнято рішення про виведення будівлі з експлуатації та частково від`єднано 
від комунікацій.
Встановлено, що за два місяці до виведення будівлі з експлуатації, починаючи з червня 2018 року, всіх мешканців гуртожитку, у тому числі відповідачів, листами від 06 червня 2018 року, 23 липня 2018 року, 14 вересня 2018 року, 
20 листопада 2018 року та 04 січня 2019 року було повідомлено про реконструкцію гуртожитку та відключення з 17 серпня 2018 року від зовнішніх мереж електропостачання, газопостачання, теплопостачання, водопостачання, водовідведення та виведення з експлуатації.
Цими ж листами відповідачам було запропоновано переселитися в кімнату 
АДРЕСА_3.
Листом від 23 листопада 2018 року відповідач ОСОБА_1 повідомила позивача про відмову від переселення в запропоноване житло, посилаючись на те, що пропозиція позивача суперечить Загальній Декларації Прав Людини 
1948 року, Міжнародному Пакту прав людини 1965 року, Європейській конвенції з прав людини, Рим 1950, ст. 7 Конституції України в частині забезпечення основоположних прав людини на житло. Відмовила позивачу у будь-яких правочинах з приводу спірної нерухомості до вирішення справ у судах держави Україна, та міжнародних судів, юрисдикція яких визнана Конституцією України.
Департамент з питань архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видало ПрАТ «Трест» Київміськбуд-2» повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, а також контрольну картку № 18090109-Сл на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення в зв`язку 
з встановленням тимчасової огорожі на період виконання підготовчих робіт 
з реконструкції гуртожитку.
Листом від 24 січня 2019 року за № 00116 ПрАТ «Трест» Київміськбуд-2» звернулося до Київської міської ради та Київської міської державної адміністрації х повідомленням про визнання жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 таким, що не відповідає санітарним та технічним вимогам і є непридатним для проживання (нежилим), та просило визначитись щодо доцільності додаткового визнання жилого будинку по АДРЕСА_1 таким, що не відповідає санітарним та технічним вимогам 
і є непридатним для проживання (нежилим).
Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом 
від 19 лютого 2019 року № 056/920-3940 повідомлено, що позивач, як власник будівлі, самостійно приймає рішення щодо придатності такої будівлі до нормальної експлуатації.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Предметом спору у справі, яка переглядається, є виселення відповідачів 
з приміщення гуртожитку з наданням іншого житлового приміщення 
в порядку статті 132 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).
Питання правових підстав вселення, користування та виселення 
з гуртожитків врегульовано статтею 132 ЖК УРСР, а також положеннями спеціального Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».
Відповідно до частин першої, четвертої статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, побудовані або придбані за радянських часів (до 01 грудня 1991 року) приватними або колективними власниками за власні або залучені кошти (крім гуртожитків, що були включені до статутних капіталів організацій, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, у тому числі тих, що у подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб).
Частина перша статті 8 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначає, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, які проживають у гуртожитках, віднесених до недержавного житлового фонду (які перебувають у власності чи управлінні, чи у повному господарському віданні відповідних державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також підприємств та організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації колишніх державних та комунальних підприємств, у тому числі тих, яким ці гуртожитки були передані до статутних капіталів чи фондів або були відчужені в інший спосіб, крім організацій, створених органами державної влади, органами місцевого самоврядування   для управління житловим фондом) та призначених для проживання працівників (членів їхніх сімей), які не мають можливості самостійно придбати чи побудувати власне житло, якщо такі гуртожитки не передаються їх власниками у власність територіальних громад, мають право подальшого проживання 
у таких гуртожитках до вирішення їхньої житлової проблеми щодо забезпечення їх житлом.
Тлумачення наведених положень закону дає підстави для висновку про те, що на спірні правовідносини між сторонами поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», оскільки гуртожиток на  АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2», увійшов до статутного фонду ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» у порядку приватизації, що не заперечується позивачем.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього закону, які були на правових підставах вселені в гуртожиток і фактично проживають у гуртожитку, без попереднього надання їм (їхнім сім`ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. У тому числі забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, стосовно яких триває спір щодо підстав їх вселення у гуртожиток та/або підстав їх фактичного проживання у гуртожитку, до вирішення спору в досудовому або судовому порядку відповідно до статей 25 і 26 цього Закону. Виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону.
За правилом статті 20 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» рішення про визнання гуртожитку аварійним чи непридатним для проживання людей приймається виконавчим органом відповідної місцевої ради на підставі обстеження в установленому чинним законодавством порядку стану гуртожитку (цілісного майнового комплексу чи його відокремленої частини) з наступним затвердженням сесією цієї ради. Усім мешканцям гуртожитку, визнаного аварійним чи непридатним для проживання людей, у порядку, зазначеному частиною першою цієї статті, терміново надається інше, придатне для тимчасового проживання людей житло тим органом місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади, на території якої розміщено такий гуртожиток.
Таким чином, відповідно до наведених положень закону переселення чи відселення громадян з гуртожитків допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або у стані, непридатному для проживання людей.
Єдиною належною та допустимою підставою віднесення зазначеного будинку до такого, що перебуває в аварійному стані, може бути рішення виконавчого органу відповідної місцевої ради, прийняте на підставі обстеження 
в установленому чинним законодавством порядку стану гуртожитку (цілісного майнового комплексу чи його відокремленої частини), з наступним затвердженням сесією цієї ради.
Позивачем не зазначено та не надано, судами під час розгляду справи не встановлено існування відповідного рішення про визнання гуртожитку 
по АДРЕСА_1 таким, що перебуває в аварійному стані або 
в стані, непридатному для проживання людей.
Направлення позивачем листа у січні 2019 року про визнання жилого будинку на АДРЕСА_1 таким, що не відповідає санітарним і технічним вимогам та є непридатним для проживання (нежилим), та відповідь на нього Департаменту будівництва й житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), відповідно до якої повідомлено, що позивач, як власник будівлі, самостійно приймає рішення щодо придатності такої будівлі до нормальної експлуатації, не є допустимим доказом визнання приміщення зазначеного гуртожитку непридатним для проживання чи аварійним, що могло б бути підставою для виселення відповідачів з наданням іншого житлового приміщення з укладенням нового договору найму, видачі ордера на інше житлове приміщення на постійній основі.
Згідно із частиною п`ятою статті 132 ЖК УРСР особи, які проживають 
у гуртожитках, виселяються також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселеним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення.
Відповідно до Положення про порядок обстеження стану жилих будинків 
з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 26 квітня 1984 року 
№ 189 (далі - Положення)обстеження стану жилих будинків провадиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості. У разі необхідності до обстеження жилих будинків залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби. Якщо експлуатація будинків відомчого або громадського житлового фонду здійснюється безпосередньо відповідним підприємством, установою, організацією, то обстеження цих будинків за клопотанням такого підприємства, установи, організації здійснюється житлово-експлуатаційною організацією, визначеною виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів. У разі ж неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту вноситься до виконкому районної, міської, районної у місті Ради пропозиція  про визнання жилого будинку таким, що не відповідає зазначеним вимогам є непридатним для проживання.
Згідно із пунктом 5 наведеного Положення, якщо під час обстеження стану жилих будинків буде виявлено невідповідність санітарним і технічним вимогам цих будинків (жилих приміщень), яку можливо і доцільно усунути шляхом проведення капітального ремонту, житлово-експлуатаційна організація вирішує в установленому порядку питання про проведення такого ремонту. У разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житлово-експлуатаційна організація вносить до виконкому районної, міської, районної
 у місті Ради народних депутатів пропозицію про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним вимогам 
і є непридатним для проживання. При цьому додаються такі документи: «а» акт обстеження стану жилого будинку з відповідним висновком; «б» технічний паспорт жилого будинку з даними про його фізичну зношеність; «в» висновок проектної або науково-дослідної організації (при необхідності) щодо технічного стану жилого будинку (жилого приміщення) та про неможливість або недоцільність проведення капітального ремонту будинку (жилого приміщення); «г» висновок органу або закладу санітарно-епідеміологічної служби щодо відповідності жилого будинку (жилого приміщення) санітарним вимогам. 
Відповідно до пунктів 6, 7 Положення виконавчим комітетом відповідної Ради призначається спеціальна комісія у складі визначеного зазначеним Положенням спеціалістів.
При обстеженні громадського або відомчого житлового фонду до складу такої комісії також включається представник органу, який здійснює управління відповідним фондом.
Після проведення дій, визначених Положенням, при визнанні жилого приміщення непридатним для проживання комісія вносить місцевій раді пропозицію з проектом відповідного рішення.
Згідно із пунктом 8 Положення виконавчий орган місцевої Ради розглядає подані комісією матеріали і приймає рішення щодо непридатності жилого будинку для проживання та вносить до виконавчого комітету обласної, міської Ради народних депутатів про використання цього будинку в інших цілях або про знесення будинку. Під час вирішення питання щодо жилого будинку відомчого або громадського жилого фонду пропозиція погоджується з відповідним підприємством.
Незадовільний стан будівлі гуртожитку та неможливість його експлуатації без проведення капітального ремонту або реконструкції не може бути підставою для виселення відповідачів та переселення до кімнати в іншому гуртожитку з підстав, передбачених статтею 132 ЖК УРСР, оскільки питання переселення мешканців гуртожитків в інше приміщення у зв`язку капітальним ремонтом будинку врегульовано статтею 101 ЖК УРСР.
Відповідно до статті 101 ЖК УРСР при проведенні капітального ремонту жилого будинку державного або громадського житлового фонду, коли ремонт не може бути проведено без виселення наймача, наймодавець зобов`язаний надати наймачеві та членам його сім`ї на час проведення капітального ремонту інше жиле приміщення, не розриваючи при цьому договору найму на ремонтоване приміщення. У разі відмовлення наймача від переселення в інше жиле приміщення наймодавець може вимагати переселення його в судовому порядку. Жиле приміщення, надаване на час капітального ремонту, має знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. Після закінчення капітального ремонту 
і прийняття будинку державною комісією наймач вселяється у жиле приміщення, яке він раніше займав. Видатки наймача по переселенню, викликаному капітальним ремонтом жилого будинку, відшкодовуються наймодавцем. У період проживання наймача в зв`язку з капітальним ремонтом в іншому жилому приміщенні він вносить квартирну плату лише за приміщення, надане йому на час ремонту. Замість надання жилого приміщення на час проведення капітального ремонту жилого будинку наймачеві та членам його сім`ї за їх згодою та згодою наймодавця може бути надано в постійне користування інше благоустроєне жиле приміщення. 
Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 8 вказаної Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним 
у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (справа «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).
Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд, дослідивши та давши оцінку поданим позивачем та відповідачем доказам, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач звернувся з позовом на підставі статті 132 
ЖК УРСР, проте не дотримався установленого законом порядку для визнання приміщення непридатним для проживання людей з подальшою зміною його статусу та переведення в нежитловий фонд.
Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 760/6275/19 (провадження № 61-18989св19), від 18 грудня 2019 року у справі № 760/7956/19 (провадження № 61-20302св19), від 19 грудня 2019 року у справі №760/7471/19 (провадження №61-17959св19), від 25 травня 2020 року у справі № 760/7979/19 ( провадження № 61-3940св20).
З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
При вирішенні цієї справи судом апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, правильно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Згідно з частиною першою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
Наведені ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» аргументи для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду в розумінні положення частини п`ятої статті 403 ЦПК України не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему.
Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що клопотання
ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає, оскільки відсутні підстави, передбачені частиною п`ятою статті 403 ЦПК України, для його задоволення, 
а заявник не навів обґрунтованих мотивів щодо цього.
Керуючись статтями 400, 401, 403, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» про передачу справи за позовом приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселенняна розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 15 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Г. В. Коломієць
 
                                                                                                                        Б. І. Гулько
                                                                                                                        
                                                                                                                        Д. Д. Луспеник