ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року	Львів	Справа № 500/2031/20 пров. № А/857/1649/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                           Шевчук С.М.,  
суддів                                                                         Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,
за участі секретаря судового засідання                    Чопко Ю.Т.,
позивача                                                             ОСОБА_1 ,
представника позивача                                        Притули О.Б.,
представника відповідача                                        Тодоренко М.В.,

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду  від 26 листопада 2020 року (рішення ухвалене у м. Тернопіль в порядку загального позовного провадження, судом під головуванням судді Чепенюк О.В., повний текст рішення складено 03 грудня 2020 року) у справі № 500/2031/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, суд -
В С Т А Н О В И В:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 18.05.2020 №1123 дск “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції”;
визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 02.06.2020 №124 о/с дск та наказ від 10.07.2020 № 157о/с дск про звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України;
поновити його на службі в Національній поліції України та стягнути з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу;
стягнути з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на його  користь грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з 10.07.2020 по 30.07.2020 включно в сумі 10037,79 грн.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з 10 липня 2020 року по 30 липня 2020 року включно в сумі 9559,80 грн (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять грн 80 коп.).
В задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 798,76 грн (сімсот дев`яносто вісім грн 76 коп).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його постановленим із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивач посилається на те, що відповідачем порушено процедуру призначення службового розслідування, врегульовану Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом МВС України №893. Також вказує на положення пункту 3 Розділу ІІ Порядку №893, відповідно до якого службове розслідування не призначається в разі надходження до органу (підрозділу, закладу, установи) поліції чи закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських (далі - ЗВО), матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному      Кодексом України про адміністративні правопорушення. У цьому разі рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів. Зазначає, що при проведенні службового розслідування не були враховані обставини щодо перебування у період з 07.05.2020 по 09.07.2020 у тимчасовій непрацездатності, у зв`язку з чим, не міг надати пояснення.  
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його постановленим із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення в частині стягнення коштів за несвоєчасний розрахунок при звільненні та відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що відповідно до ч. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб. Тобто, на поліцейських норми щодо компенсації заробітної плати за несвоєчасний розрахунок при звільненні не поширюються, отже і застосування судом норм, які не мають відношення до спірних правовідносин, є безпідставним. Окрім цього, вказує, що п. 13 р.І Порядку, затвердженого наказом МВС від 06.04.2016 №260, виплата грошового забезпечення поліцейським здійснюється в останній день місяця за поточний місяць.  
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу позивача не подав.
Позивач  подав відзив  на апеляційну скаргу відповідача, у якому заперечує проти задоволення вказаної апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції  в оскаржуваній частині без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваних рішеннях.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював в органах внутрішніх справ з 12.12.2005, в органах Національної поліції з 07.11.2015, з 01.11.2018 на посаді старшого оперуповноваженого 3-го відділу управління оперативно-технічних заходів Головного управління в Тернопільській області.
07.05.2020 року до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області надійшла інформація про грубе порушення службової та транспортної дисципліни з боку старшого оперуповноваженого 3-го відділу управління оперативно-технічних заходів Головного управління в Тернопільській області майора поліції ОСОБА_1 ..
У ході проведення службового розслідування встановлено, що 07.05.2020 близько 01:45 год. поліцейськими патрульної служби було зупинено автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , оскільки водій не подав покажчик повороту відповідного напрямку руху. Під час спілкування із майором поліції ОСОБА_1 патрульні поліцейські виявили в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, проте останній відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу, а також від проходження огляду в спеціалізованому медичному закладі.
Відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення  (далі –  КУпАП), а також  постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за порушення частини другої статті 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до пункту 1 наказу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 18.05.2020 №1223 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції” за грубе порушення службової та транспортної дисципліни, вимог статті 12, пункту 1 частини першої статті 18 Закону України “Про Національну поліцію”, статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статті 14 Закону України “Про дорожній рух” та пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 за № 893, що виразилось у порушені правил дорожнього руху, невиконанні законних вимог поліцейських при виконанні ними службових обов`язків, майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції (а.с.78-83).
Наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 02.06.2020 № 124 о/с звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України “Про Національну поліцію” майора поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого 3-го відділу управління оперативно-технічних заходів Головного управління в Тернопільській області з 02.06.2020 (а.с.75).
У зв`язку з поданням позивачем довідок про тимчасову непрацездатність №136 та № 254, виданих 09.06.2020 та 27.06.2020 Тернопільською комунальною міською лікарнею № 2 (а.с.88), відповідно до яких на момент звільнення позивача він перебував на лікуванні в Тернопільській комунальній міській лікарні №2, Головним управлінням Національної поліції в Тернопільській області  після завершення лікування ОСОБА_1 видано наказ №157 о/с, згідно з яким внесено зміни до наказу №124 від 02.06.2020 та звільнено позивача з 10.07.2020, тобто в перший робочий день після закінчення терміну лікування (а.с.76-77).
Зі змісту оскаржуваного наказу від 18.05.2020 №1223 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції” вбачається, що в його основу покладені обставини, встановлені дисциплінарною комісією у висновку службового розслідування від 18.05.2020.
Позивач вважає, що оскаржувані накази прийняті відповідачем без додержання вимог законодавства та з порушенням встановленої процедури проведення службового розслідування, а також зазначає про несвоєчасний розрахунок проведений ним не у день звільнення, тому звернувся до суду із цим позовом.

 ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності за скоєння вчинку, який компрометує поліцейського та дискредитує поліцію в цілому, що виражається у недотриманні службової та транспортної дисципліни, керуванні транспортним засобом з порушенням Правил дорожнього руху та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому      законом      порядку, чим порушив пункти 2.5, 9.2 (б)      Правил дорожнього руху, внаслідок чого було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП     та винесено постанову про адміністративне правопорушення серії НК 525117 за частиною першою 122 КУпАП. Отже, суд дійшов висновку, що наявні підстави для застосування відповідачем до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ. Також суд вказав, що лише пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 18.05.2020 №1123 дск “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції” стосується прав та інтересів ОСОБА_1 , решта пунктів наказу прийняті щодо інших працівників поліції, а тому відсутні підстави для їх скасування. Відтак, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача в частині визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 18.05.2020 №1123 дск, від 02.06.2020 №124 о/с дск, від 10.07.2020 № 157о/с дск про звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України, та похідних від них вимог про поновлення ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу слід відмовити. Враховуючи, що на день звільнення (10.07.2020) з позивачем не було проведено розрахунок, фактично його проведено 30.07.2020, то позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь період затримки розрахунку є правомірними.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України),  колегія суддів встановила таке.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються      Законом України “Про Національну поліцію” від 02.07.2015 №580-VIII      (далі - Закон №580-VІІІ).
Згідно з частиною першою      статті 17 Закону №580-VІІІ      поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
За змістом частини першої      статті 59 Закону №580-VІІІ      служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно з пунктом 1 частини першої      статті 18 Закону №580-VІІІ      поліцейський, з поміж іншого, зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень      Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.
В силу положень частини першої      статті 64 Закону №580-VІІІ      особа, яка вступає на службу в поліцію, складає Присягу на вірність Українському народові.
Аналіз тексту Присяги поліцейського є підставою для висновку, що в основу поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх невиконання.
Згідно з частинами першою та другою      статті 19 Закону №580-VІІІ      у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
За нормами пункту 6 частини першої      статті 77 Закону №580-VІІІ      поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Законом України “Про Дисциплінарний статут”      затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України, відповідно до статті 11 якого за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службова дисципліна - дотримання поліцейським      Конституції      і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених      статтею 18 Закону України “Про Національну поліцію”, зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України та Правил етичної поведінки поліцейських є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені. При цьому поліцейський повинен дотримуватися Правил етичної поведінки не лише при виконанні службових обов`язків, а й в позаробочий час.
Статтею 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених      Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
За змістом частини першої-третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.
Статтями 14-19 Статуту унормовано порядок призначення та проведення службового розслідування, створення, повноваження дисциплінарних комісій, строки проведення службового розслідування, відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади), забезпечення поліцейському права на захист, порядок застосування дисциплінарних стягнень.
Службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. У разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед      законом      незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою (частини перша-шоста статті 14 Статуту).
У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції (частина сьома статті 19 Статуту).
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (частина восьма статті 19 Статуту).
За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення(частина дев`ята статті 19 Статуту).
Частинами першою та дев`ятою статті 20 Дисциплінарного статуту передбачено, що повноваження щодо застосування дисциплінарних стягнень мають керівники в межах, визначених цим Статутом.
Застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби в поліції, звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь здійснюється керівниками, які уповноважені приймати на службу до поліції, призначати на посаду та присвоювати спеціальне звання.
Таким чином, повноваження щодо оцінки результатів службового розслідування, тяжкості проступку та обставин, за яких його скоєно, розмір заподіяної шкоди, попередньої поведінки винної особи та визнання нею вини тощо, а також безпосередньо затвердження висновку службового розслідування та визначення виду дисциплінарного стягнення, яке слід застосувати до конкретної особи є виключними повноваженнями відповідного керівника, який реалізуючи такі повноваження приймає відповідний наказ про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.
Також суд звертає увагу, що  наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 №1179 затверджені Правила етичної поведінки поліцейських, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06.12.2016 за № 1576/29706, які відповідно до пункту 1 Розділу І є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.
Відповідно до пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.
Такі норми професійної етики викладені у Розділі ІІ Правил, які з огляду на наведений вище пункт Правил, є вимогами до поведінки поліцейського як у робочий час під час виконання службових повноважень, так і не при виконанні службових обов`язків поліцейського. Так, відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, серед іншого, неухильно дотримуватися положень      Конституції      та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики.
Пунктом 2 Розділу ІІ цих же Правил під час виконання службових обов`язків поліцейському заборонено, зокрема, перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, уживати тютюнові вироби під час безпосереднього виконання службових обов`язків і в невстановленому місці.
Надаючи правову оцінку доводам позивача стосовно протиправності винесення оскаржуваних наказів в частині застосування дисциплінарного стягнення - звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції,  колегією суддів враховано наступне.
Службовим розслідуванням встановлено, що 07.05.2020 близько 01.45 год працівниками УПП автопатруля “Юпітер - 0101” в складі: інспектора роти № 2 батальйону УПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 та поліцейського цієї ж роти сержанта поліції ОСОБА_3 , на перехресті вулиць Збаразька-Галицька-Бродівська в місті Тернополі за порушення пункту 9.2 (б) Правил дорожнього руху (водій керуючи транспортним засобом не подав покажчик повороту відповідного напрямку) було зупинено транспортний засіб “Volkswagen Bora” р.н. НОМЕР_1 під керуванням майора поліції ОСОБА_1 . Під час спілкування із майором поліції ОСОБА_1 патрульні поліцейські виявили у останнього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, невиразна мова та порушення координації рухів. Після цього, відповідно до передбаченої законом процедури майору поліції ОСОБА_1 у присутності двох свідків патрульними запропоновано пройти огляд з метою підтвердження чи спростування факту керування ним транспортним засобом у стані сп`яніння. У присутності свідків громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_5 майор поліції ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу, а також від проходження огляду в спеціалізованому медичному закладі КНП “Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань” Тернопільської обласної ради, тобто відмовився від виконання законних вимог поліцейських при виконанні ними службових обов`язків.
Також у висновку службового розслідування зазначено, що відповідно до вимог чинного законодавства відносно майора поліції ОСОБА_1 працівником УПП сержантом поліції Назаровим В.Ю. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 423037 від 07.05.2020 за порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 130 КУпАП, тобто відмова      особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,      і тому його слід притягнути до адміністративної відповідальності. Крім цього, за порушення Правил дорожнього руху, а саме не увімкнення покажчика повороту відповідного напрямку під час руху відносно майора поліції ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2495419, за порушення частини другої статті 122 КУпАП (порушення правил користування попереджувальними сигналами при зміні напрямку руху) та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 гривень. Ознайомлюватись та підписувати вказані адміністративні матеріали майор поліції Панас І.М. відмовився. 12.05.2020 у відповідності до вимог статті 221 КУпАП матеріали про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП відносно майора поліції ОСОБА_1 за вих. № 4188 УПП в Тернопільській області направлено на розгляд в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області (а.с.68-74).
В ході службового розслідування взяті до уваги письмові поясненням свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4 від 07.05.2020, згідно з якими 07.05.2020 о 02 год 00 хв у місті Тернополі по вулиці Збаразька, 12, в їх присутності водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в найближчому медичному закладі відмовився. Також в ході службового розслідування були опитані з даного приводу інспектор роти № 2 батальйону УПП лейтенант поліції ОСОБА_2 та поліцейський цієї ж роти сержант поліції ОСОБА_3 , які повністю підтвердили перебіг зазначених вище подій. Крім того, із запису нагрудних відеокамер зазначених поліцейських чітко чути та видно, як поліцейські в присутності свідків пропонують вказаному працівнику поліції пройти медичне обстеження на місці зупинки за допомогою технічного приладу “Drager” та в медичному закладі. Однак, майор поліції ОСОБА_1 в категоричній формі відмовляється від проведення вказаного огляду, посилаючись на те, що є тверезим.
Суд звертає увагу, що після завершення службового розслідування та прийняття спірних наказів обставини, викладені у висновку службового розслідування знайшли своє підтвердження також у постанові  Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.05.2020 у справі №607/7808/20, яка залишена без змін відповідно до постанови Тернопільського апеляційного суду від 16.10.2020 (а.с.182-184), якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Правомірність накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме: за порушення правил користування попереджувальними сигналами при зміні напрямку руху, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 122 КУпАП, підтверджена рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.08.2020 у справі №607/108836/0 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області про оскарження відповідної постанови, яке залишене в силі постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 (а.с.156-161).
З огляду на положення частини четвертої та шостої статті 78 КАС України обставини про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень є доведеними.
Отже, поведінка позивача, встановлена в ході службового розслідування та підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, свідчить про грубе порушення службової дисципліни та транспортної дисципліни, зокрема вимог основних обов`язків поліцейського, передбачених      статтею 18 Закону України “Про Національну поліцію”, в частині неухильного дотримання положень      Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, статей 122, 130 КУпАП      та пунктів 2.5, 9.2 (б)      Правил дорожнього руху, а також вимог      щодо обов`язку поліцейського за будь-яких обставин, як у робочий, так і в неробочий час, дотримуватися основоположних принципів, які закріплені в      Конституції України,      Законі України “Про Національну поліцію”, інших законодавчих актах України, зокрема: верховенства права, законності, відкритості та прозорості, неупередженості та рівності, а також скоєння вчинку, що підриває авторитет поліції, що виразилось у керуванні транспортним засобом з порушенням      Правил дорожнього руху (порушення правил користування попереджувальними сигналами при зміні напрямку руху), а також відмови у проходженні огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі. В подальшому ОСОБА_1 своїми діями не сприяв у проведенні службового розслідування.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач порушив вимоги      Закону України “Про Дисциплінарний статут Національної поліції України”,      Закону України “Про Національну поліцію”, скоївши вчинок, який компрометує поліцейського та дискредитує поліцію в цілому, що виразилось у недотриманні службової та транспортної дисципліни.
Відтак, апеляційний суд  погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за скоєння вчинку, який компрометує поліцейського та дискредитує поліцію в цілому, що виражається у недотриманні службової та транспортної дисципліни, керуванні транспортним засобом з порушенням Правил дорожнього руху та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому      законом      порядку, чим порушив пункти 2.5, 9.2 (б)      Правил дорожнього руху, внаслідок чого було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП    та винесено постанову про адміністративне правопорушення серії НК 525117 за частиною першою 122 КУпАП.
Отже, наявні підстави для застосування відповідачем до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.
Щодо доводів позивача про порушення відповідачем порядку проведення службового розслідування, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Порядку № 893, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
З  наказу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області №1158 від 07.05.2020 “Про призначення службового розслідування та створення дисциплінарної комісії” вбачається, що 07.05.2020 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області надійшла інформація з приводу можливого порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, з боку окремих працівників управління оперативно-технічних заходів Головного управління в Тернопільській області (а.с.67).
З матеріалів справи вбачається, що така інформація надійшла від поліцейських Управління патрульної поліції, а отже в розумінні пункту 1 Розділу ІІ Порядку № 893 є достатньою підставою для призначення  службового розслідування. Крім того, до матеріалів справи долучено копію рапорта начальника УКТЗ ГУНП в Тернопільській області, адресованого начальнику ГУНП в Тернопільській області, про отримання інформації від оперативного чергового ГУНП в Тернопільській області про обставини подій, що мали місце 07.05.2020 за участі ОСОБА_1 , які надійшли від поліцейських Управління патрульної поліції (а.с.180).
Доводи позивача з приводу положень пункту 3 Розділу ІІ Порядку №893, відповідно до якого службове розслідування не призначається в разі надходження до органу (підрозділу, закладу, установи) поліції чи закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських (далі - ЗВО), матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному      Кодексом України про адміністративні правопорушення. У цьому разі рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів, є безпідставними з огляду на наступне.
Так, у спірному випадку службове розслідування призначалося не у зв`язку з надходженням матеріалів про вчинення поліцейським ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а через надходження інформації з приводу можливих порушень, що мають ознаки дисциплінарного проступку з боку окремих працівників поліції. Встановлення фактів та зібрання матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення було встановлено у ході службового розслідування.  
Щодо доводів апеляційної скарги, які стосуються не відібрання пояснень у позивача в ході службового розслідування, то такі спростовуються долученими до позову матеріалами, з яких вбачається, що 07.05.2020 ОСОБА_1 відмовився згідно зі статтею 63 Конституції України від надання пояснень (а.с.89).
Відносно ж доводів апеляційної скарги стосовно  перебування позивача на лікарняному під час проведення службового розслідування, то Дисциплінарний статут Національної поліції України не містить положень про заборону проводити службове розслідування під час перебування поліцейського на лікуванні чи у період його тимчасової непрацездатності. Стаття 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, на яку посилається позивач, визначає строк проведення службового розслідування та період, який не зараховується у цей строк, у тому числі час перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), проте дана норма не вказує на неможливість проведення службового розслідування за таких обставин.
В межах даної справи також суд звертає увагу, що  за нормами частини четвертої статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби, а тому відповідачем підставно після подання позивачем довідок про його тимчасову непрацездатність і завершення його лікування видано наказ №157 о/с, відповідно до якого внесено зміну до наказу №124 від 02.06.2020 та звільнено позивача з 10.07.2020, у перший робочий день після тимчасової непрацездатності (а.с.76-77). 
Окрім того, суд першої інстанції прийшов вірного висновку, що  лише пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 18.05.2020 №1123 дск “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції” стосується прав та інтересів ОСОБА_1 , решта пунктів наказу прийняті щодо інших працівників поліції, а тому відсутні підстави для їх скасування.
Досліджуючи доводи апеляційної скарги позивача стосовно того, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення відповідачем не враховано тяжкість проступку, обставин за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання ним своєї вини, то колегія суддів зазначає таке.
Згідно вимог Голови НПУ від 10.02.2017 №1529/01/12-2017 щодо проведення комплексу заходів, спрямованих на дотримання працівниками поліції вимог транспортної дисципліни, доповідної записки НПУ від 06.02.2019 №3964 «Про заходи реагування, вжиті до поліцейських, відносно яких у 2018 році складалися протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП», листа НПУ від 18.02.2019 №1884/01/12-2019 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та законності в діяльності поліції», протоколу наради керівника НПУ від 05.06.2019 №13, передбачено вжиття заходів дисциплінарного впливу до поліцейських, які керують транспортними засобами у стані сп`яніння, або відмовляються пройти огляд на проходження огляду на стан сп`яніння, у вигляді безальтернативного звільнення зі служби в поліції, а щодо їх безпосередніх керівників підлягає вирішенню питання їхнього звільнення з посади. 
Про вказані обставини зазначено в наказі відповідача №1123 від 18.05.2020 (а.с.78-81, том 1). 
Позивачем не заперечувались обставини щодо його обізнаності з положеннями перелічених вимог, за якими вчинення дисциплінарного проступку у вигляді керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмови поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння віднесено до категорії дисциплінарних проступків, за які застосовуються найважчий вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. 
Також при визначенні виду дисциплінарного стягнення врахована особа порушника, його попередня поведінка, про що свідчить долучена до матеріалів службового розслідування характеристика ОСОБА_1 (а.с.84). 
Стосовно доводів апеляційної скарги позивача щодо урахування правової позиції, викладеної у постанові ВС  від 21.10.2020 року по справі №819/447/17, то колегія суддів зазначає, що вказаний висновок Верховного Суду стосується категорії справ, у яких вид дисциплінарного стягнення яке  застосовано  до особи посилюється.
Зміст спірних правовідносин не стосується обставин щодо посилення виду дисциплінарного стягнення, застосованого до позивача. 
Відповідно до ч.1 ст. 47 КАС України  позивач має право змінити предмет або підстави позову, шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Частиною 2 статті  9 КАС України встановлено, що  суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу.
Із змісту позовної заяви  слідує, що при зверненні до суду з позовом, позивач не оскаржував   накази відповідача з підстав застосування  дисциплінарного стягнення не уповноваженою особою відповідача, а відтак суд першої інстанції  розглянув  позов з дотриманням норм процесуального порядку в межах підстав та вимог зазначеної позовної заяви.
З матеріалів справи слідує, що  наказ про призначення службового розслідування №1158 від 07.05.2020 року та оскаржувані позивачем накази, які стосуються його звільнення №124 о/с дск від 02.06.2020 року, №157 о/с дск від 10.07.2020 року винесені начальником ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 .
Повноваження вказаної особи на винесення обумовлених наказів закріплені у ст. 22 Закону України «Про Національну поліцію», а зокрема ч. 1 вказаної статті передбачено, що      керівник поліції: підписує накази поліції; приймає на службу та звільняє зі служби, призначає та звільняє з посад поліцейських відповідно до положень цього Закону; приймає у визначеному порядку рішення про заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських; приймає у визначеному законодавством про державну службу порядку рішення про заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців апарату центрального органу управління поліції; приймає у визначеному трудовим законодавством порядку рішення про заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції.
Відповідно до ст. 13 Дисциплінарного статуту ОВС, дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання. 
З огляду на зазначені обставини, оскаржувані позивачем накази про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби винесені уповноваженою особою відповідача-начальником ГУНП в Тернопільській області О.Богомол. 
Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи позивача, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Як наслідок колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 18.05.2020 №1123 дск, від 02.06.2020 №124 о/с дск, від 10.07.2020 № 157о/с дск про звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України, та похідних від них вимог про поновлення ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України і стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
Щодо задоволеної позовної вимоги про стягнення з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з 10.07.2020 по 30.07.2020 включно в сумі 9559,80 грн, яку оскаржує відповідач, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до наказів Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 18.05.2020 №1123 дск, від 02.06.2020 №124 о/с дск, від 10.07.2020 № 157о/с дск ОСОБА_1 звільнено зі служби в Національній поліції України з 10.07.2020. При цьому розрахунок з позивачем проведено 30.07.2020, що не заперечував представник відповідача та підтверджується відомостями виписки ПАТ КБ “Приватбанк” по надходженню коштів по картці/рахунку ОСОБА_1 за липень 2020 року (а.с.30).
За приписами частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в      статті 116 цього Кодексу.
Згідно із      статтею 116 КЗпП України      при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Відповідно до      статті 117 КЗпП України      в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в      статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою      статті 117 КЗпП України      обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у      статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Доводи відповідача стосовно того, що на поліцейських норми щодо компенсації заробітної плати за несвоєчасний розрахунок при звільненні не поширюються, є безпідставними, з огляду на наступне. 
Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, врегульовано      наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016. Разом з тим даним порядком не врегульовано питання виплатити поліцейському його грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Дане питання не врегульоване і Законом України “Про Національну поліцію”. Відтак у даних правовідносинах підлягають застосуванню положення статті      116      та      117 КЗпП України, оскільки спеціальним законодавством (Законом України “Про Національну поліцію”      та Порядком № 260) не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівника з органів поліції, отже за загальним правилом підлягають застосуванню норми      КЗпП України.
Виходячи з наведених вимог КЗпП України, всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі ж невиконання такого обов`язку наступає передбачена      статтею 117 КЗпП України      відповідальність.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 806/535/16, від 01.03.2018 у справі № 806/1899/17 та від 11.10.2018 у справі № 806/829/17.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100     затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).
Враховуючи, що на день звільнення (10.07.2020) з позивачем не було проведено розрахунок, фактично його проведено 30.07.2020, то позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь період затримки розрахунку є правомірними. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до стягнення з відповідача підлягає сума 9559,80 грн, яка обчислена відповідно до Порядку №100.  
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п.1 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо: прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні    Закону України    "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
У переліку службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, які містить  примітка ст. 51-3 Закону України    "Про запобігання корупції" посада старшого оперуповноваженого 3-го відділу управління оперативно-технічних заходів Головного управління в Тернопільській області, яку займав позивач відсутня. 
Як наслідок, вказана справа є справою незначної складності і на неї поширюються положення п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.
Керуючись статями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Тернопільській області залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2031/20 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 25 березня 2021 року.