ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 січня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 569/12688/18
провадження № 61-4813 св 19
 
Головуючого - Крата В. І.
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
 
скаржник - ОСОБА_1 ,
старший державний виконавець Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області - Стариченко Іванна Сергіївна,
заінтересована особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 08 жовтня 2018 року в складі судді Кучиної Н. Г. та на постанову Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2019 року в складі колегії суддів Хилевич С. В., Бондаренко Н. В., Ковальчук Л. В., 
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст вимог скарги
09 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області; заінтересована особа: ОСОБА_2 .
 
Скарга мотивована тим, що на виконанні Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області перебуває зведене виконавче провадження № 53456614 про стягнення з ОСОБА_1 131 227,20 грн заборгованості: 
-          за виконавчим листом у цивільній справі № 2-5473/11 від 21 вересня 2011 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів;
-          за виконавчим листом у цивільній справі № 569/22909/13 від 15 травня 2014  року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів;
-          за виконавчим листом у цивільній справі № 569/18484/14 від 12 березня 2015 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором. 
 
В рамках указаного зведеного виконавчого провадження державний виконавець прийняв постанову від 13 червня 2018 року про передачу стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .
 
Вважає указану постанову винесеною з порушенням вимог частини сьомої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки його заборгованість перед ОСОБА_2 становить 68 039,83 грн, що не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати; постанову прийнято під час дії ухвали Рівненського міського суду в справі № 569/2513/18 від 11 червня 2018 року про заборону Рівненському міському відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області вчиняти дії щодо реалізації вказаної квартири. 
 
Просить визнати дії державного виконавця з прийняття вказаної постанови неправомірними та зобов`язати державного виконавця скасувати постанову від 13 червня 2018 року про передачу стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Рівненського міського суду від 08 жовтня 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Суд першої інстанції виходив із того, що при винесенні постанови про передачу майна стягувачу у зведеному виконавчому провадженні державний виконавець з дотриманням норм закону врахував наявність непогашеної заборгованості ОСОБА_1 не тільки перед ОСОБА_2 , а й перед ПАТ «Укргазбанк»;
- у ОСОБА_1 відсутні будь-які доходи, які дозволяли б погасити вказаний борг; 
- державним виконавцем проведені відповідні дії з реалізації квартири  АДРЕСА_1 , яка не електронних торгах реалізована не була, а тому державний виконавець запропонував передати її стягувачам у рахунок погашення заборгованості;
- ухвала Рівненського міського суду в справі № 569/2513/18 від 11 червня 2018 року про заборону Рівненському міському відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області вчиняти дії щодо реалізації вказаної квартири надійшла до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби ГУЮ в Рівненській області 25 червня 2018 року після винесення постанови про передачу майна.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 08 жовтня 2018 року без змін.
 
Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та на підставі належних і допустимих доказів дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги на дії державного виконавця. Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення порушень судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують.
 
Аргументи учасників справи
 
28 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 08 жовтня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2019 року. 
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі просить скасувати оскаржені судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
 
Мотивує касаційну скаргу тим, що державний виконавець під час винесення постанови про передачу майна стягувачу від 13 червня 2018 року діяв усупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: що підстав реалізовувати його квартиру не було, адже сума заборгованості перед ОСОБА_2 не перевищувала 20 розмірів мінімальної заробітної плати; що ухвалою Рівненського міського суду в справі № 569/2513/18 від 11 червня 2018 року заборонено Рівненському міському відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області вчиняти дії щодо передачі квартири ОСОБА_2 . 
 
Вказує, що суди на дані обставини уваги не звернули, чим порушили норми закону.
 
16 квітня 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив представника  ОСОБА_2 на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він просить залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій без змін. 
 
Указує, що під час передачі майна боржника стягувачу державним виконавцем не було порушено вимог закону, оскільки на квартиру, яка належала ОСОБА_1 , було звернуто стягнення за виконавчими документами у зведеному виконавчому провадженні на загальну суму заборгованості 131 227,20 грн. 
 
Оскільки у боржника відсутні будь-які доходи, які дозволяли би погасити борг, державний виконавець відповідно до вимог закону тричі оголошував електронні торги, які не відбулися, у зв`язку з чим стягувач ОСОБА_2 виявила бажання залишити квартиру ОСОБА_1 за собою в рахунок погашення заборгованості перед нею, а стягувач ПАТ «Укргазбанк» відмовився від пропозиції державного виконавця про передачу банку квартири. 
 
Під час проведення державним виконавцем дій з опису і арешту квартири ОСОБА_1 не заперечував проти таких дій державного виконавця.
 
25 квітня 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Стариченко І. С. на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вона просить залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій без змін. 
 
Вказує, що суди під час постановлення оскаржуваних рішень повно та всебічно з`ясували обставини справи та на підставі належних і допустимих доказів дійшли  обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця. 
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2021 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що на виконанні у Рівненському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління в Рівненській області перебувало зведене виконавче провадження № 53456614 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ПАТ «Укргазбанк» заборгованості у загальному розмірі 131 227,20 грн.
 
Призначені на 03 листопада 2017 року, 18 грудня 2017 року та 05 лютого 2018 року електроні торги з приводу реалізації квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 не відбулися. 
 
ПАТ «Укргазбанк» відмовився від залишення квартири в рахунок погашення заборгованості, а ОСОБА_2 погодилася і 15 травня 2018 року надала державному виконавцю відповідну заяву та сплатила на рахунок органу ДВС 349 656,97 грн різниці вартості між вартістю нереалізованого майна (417 699 грн) і заборгованістю (68 039,83 грн). 
 
13 червня 2018 року державним виконавцем передано квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості 68 039,83 грн, про що винесено відповідну постанову та складено акт. 
 
25 червня 2018 року ОСОБА_1 подав до Рівненського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції в Рівненській області копію ухвали Рівненського міського суду від 11 червня 2018 року в справі № 569/2513/18, якою забезпечено позов ОСОБА_1 та заборонено ВДВС Головного територіального управління юстиції в Рівненській області вчиняти дії з реалізації арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 
 
27 червня 2018 року виконавчі провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 закінчені відповідно до пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
ОСОБА_1 оскаржив дії державного виконавця в контексті незаконності відчуження належної йому квартири в рахунок погашення боргу. Незаконність дій державного виконавця пов`язується з переходом права власності на його майно до стягувача. 
 
Правовідносини сторін регулювалися Законом України «Про виконавче провадження», чинним на момент проведення оспорюваних у даній справі дій.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
За змістом статей 32, 52 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
 
За загальним правилом (частина перша статті 62 цього Закону) реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.
 
Порядок реалізації арештованого майна передбачений частиною шостою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», у якій визначено, що уразі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.
 
Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (частина сьома статті 62 згаданого Закону). Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт.
 
При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев`ята статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент виникнення спірних правовідносин).
 
Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення яких можуть бути інші юридичні факти (пункт 4 частини другої вказаної статті).
 
З огляду на зазначене, передбачена статтею 62 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, правочином, що є законною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України).
 
Такий висновок висловлено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 752/1115/17 (провадження 14-175цс19). 
 
Подання скарги на рішення та дії державного виконавця не забезпечує відновлення порушених прав на нерухоме майно боржника, на яке було звернено стягнення, а тому не є ефективним способом захисту його прав. Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1655цс16 зробив висновок, що ефективним способом захисту за таких обставин може бути пред`явлення позову до стягувача і державного виконавця, як відповідачів; до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні положення про захист цивільних прав у порядку позовного провадження, а тому скарга на дії державного виконавця підлягає залишенню без розгляду. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
З урахуванням наведеного та відповідно до пункту 5 частини першої статті 409 ЦПК України судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із залишенням без розгляду скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Стариченко Іванни Сергіївни. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 08 жовтня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2019 року скасувати.
 
Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Стариченко Іванни Сергіївни; заінтересована особа: ОСОБА_2 , залишити без розгляду.
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 08 жовтня 2018 року та постанова Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2019 року втрачають законну силу.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. І. Крат
 
Судді                                                                                                  Н. О. Антоненко
 
                                                                                                            І. О. Дундар
 
                                                                                                            М. М. Русинчук
 
М. Ю. Тітов