Ухвала
 
20 січня 2021 року
м. Київ 
 
справа № 334/1739/18
провадження № 61-11758св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - відкрите акціонерне товариство «Запорізький територіальний паливний концерн»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданніу порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Запорізький територіальний паливний концерн», яка підписана представником Шевченко Надією Юріївною, на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2020 року в складі судді: Гнатюка О. М., та постанову Запорізького апеляційного суду від 03 червня 2020 рокув складі колегії суддів: Бєлки В. Ю., Кухаря С. В., Онищенко Е. А.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2018 року ВАТ «Запорізький територіальний поливний концерн» звернулося із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом звільнення об`єктів нерухомості.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі наказу начальника Регіонального відділення по Запорізькій області Фонду Державного майна України № 1613 від 28 грудня 1998 року та акту № 4 від 26 квітня 1999 року володіє нерухомим майном, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано відповідно до технічного паспорту наступним чином: інв. № 1352,2321, паркан № 1, ворота № 3, підпірна стінка №4, замощення - І, а також інші об`єкти.
 
Рішенням постійно діючого Третейського суду при товарній біржі «Перший Міжрегіональний Арбітраж» у справі № 240366 від 02 грудня 2008 року визнано право приватної власності за ФОП ОСОБА_1 на наступні об`єкти нерухомості: битовка літ. А загальною площею 10,9 кв. м, паркан №  1 , ворота № 2 , підпірну стінку № 3 та замощення І, які, окрім битовки літ. А, є приватною власністю позивача.
 
Запорізьким міським БТІ на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при товарній біржі «Перший Міжрегіональний Арбітраж» у справі № 240366 від 02 грудня 2008 року було зареєстровано право приватної власності за відповідачем на зазначене майно.
 
ВАТ «Запорізький територіальний паливний концерн» було оскаржено рішення Третейського суду та ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 вересня 2014 року у справі № 314/1245/13-ц рішення постійно діючого Третейського суду при товарній біржі «Перший Міжрегіональний Арбітраж» у справі № 240366 від 02 грудня 2008 року скасовано. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року у справі № 6-38096св14 рішення апеляційної інстанції було залишено без змін та вказано, що земельна ділянка з поштовою адресою АДРЕСА_1 та з об`єктами нерухомості, які раніше належали ОСОБА_1 , є складовою частиною земельної ділянки за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якій знаходяться об`єкти нерухомості, належні позивачу.
 
Згодом державним реєстратором реєстраційної служби Запорізького МУЮ Запорізької області скасовано право власності ОСОБА_2 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Зазначене дає підстави вважати, що ОСОБА_3 не має жодних прав на битовку літ. А загальною площею 10,9 кв. м, паркану № 1 , воротам № 2 , підпірній стіні № 3 та замощенню І, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та фактично знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .
 
З дня проголошення ухвали апеляційного суду Запорізької області від 11 вересня 2014 року та станом на сьогодні відповідач знаходиться у битовці літ. А, користується парканом № 1 , воротами № 2 , підпірною стінкою № 3 та замощенням І, які належить на праві приватної власності позивачу, та не дає доступ до свого майна позивачу, у зв`язку з чим товариство не має можливості оформити договір оренди земельної ділянки.
 
ВАТ «Запорізький територіальний поливний концерн» просило:
зобов`язати ОСОБА_1 вивільнити (звільнити) битовку літ. А загальною площею 10,9 кв. м, паркану № 1 , воротам № 2, підпірній стіні № 3 та замощенню І (реєстраційний номер майна 724267223101, номер об`єкта в РПВН 25897224), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
стягнути судові витрати у справі.
 
У червні 2018 року ВАТ «Запорізький територіальний паливний концерн» звернулося із позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що між ВАТ «Запорізький територіальний паливний концерн» та ПП «Укрінвестпром» укладено договір оренди нерухомого майна № 07/06-1 від 06 червня 2015 року, а саме - паливного складу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
07 червня 2015 року сторони за договором оренди нерухомого майна № 07/06-1 від 06 червня 2015 року виїхали на паливний склад задля підписання акту приймання-передач нерухомого майна, проте, у здійсненні вказаного завадив ОСОБА_1 , який не впустив на частину складу, де розташовано майно позивача, про що було складено відповідний акт.
 
07 червня 2015 ПП «Укрінвестпром» листом № 21-06/15 повідомило позивача про розірвання договору оренди нерухомого майна, що спричинило позивачу збитки у вигляді упущеної вигоди за період з 07 червня 2015 року по 31 травня 2018 року в розмірі 250 600 грн.
 
ВАТ «Запорізький територіальний паливний концерн» просило:
стягнути з ОСОБА_1 на свою користь збитки у вигляді упущеної вигоди за період з 07 червня 2015 року по 31 травня 2018 року в розмірі 250 600 грн;
стягнути судові витрати.
 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2018 року справу за позовом ВАТ «Запорізький територіальний паливний концерн» до ОСОБА_1 про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди прийнято до провадження та продовжено розгляд зі справою за позовом ВАТ «Запорізький територіальний паливний концерн» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом звільнення об`єктів нерухомості, об`єднавши їх в одне провадження.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 03 червня 2020 року, в задоволенні позовних вимог ВАТ «Запорізький територіальний паливний концерн» відмовлено.
 
Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що:
ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 вересня 2014 року скасовано рішення постійно діючого Третейського суду при товарній біржі «Перший Міжрегіональний Арбітраж» у справі № 240366 від 02 грудня 2008 року за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності за ОСОБА_1 на битовку літ. А, паркан № 1, ворота № 2, підпірну стінку № 3 та замощення І з присвоєнням поштової адреси. З урахуванням вказаного рішення суду та відсутності інших правовстановлюючих документів, приміщення битовки літ. А не належить позивачу та є самочинно побудованим. З такими висновками суду першої інстанції погодилась і касаційна інстанція, про що зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року;
у судовому засіданні не було доведено, що ОСОБА_1 чинить перешкоди позивачу у володінні парканом № 1 , воротами № 2 , підпірною стінкою № 3 та замощенням І. Позивач, обґрунтовуючи наявність перешкод у здійсненні права власності нерухомого майна, вказує на неможливість використання ним майданчику паливного складу (земельної ділянки), проте правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку суду надано не було. Тому вимоги щодо усунення перешкод у здійсненні права власності не підлягають задоволенню;
оскільки у судовому засіданні не було доведено, що саме внаслідок дій відповідача позивачу було завдано збитки у вигляді упущеної вигоди, то вимоги про відшкодування упущеної вигоди також не підлягають задоволенню;
апеляційний суд зазначив, що позивачем не вказано, які дії вчиняє відповідач, які унеможливлюють позивачу у користуванні зазначеними спорудами, які слід припинити та зобов`язати його їх не чинити, не містять таких посилань та доказів і апеляційна скарга.
 
Аргументи учасників справи
 
У серпні 2020 року ВАТ «Запорізький територіальний паливний концерн» через представника Шевченко Н. Ю. подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, стягнути з відповідача судові витрати.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
ОСОБА_1 не має жодних прав на битовку літ. А загальною площею 10,9 кв. м, паркан № 1 , воріт № 2 , підпірну стіну № 3 та замощення І, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та фактично знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . Битовка літ. А є самочинним будівництвом, яка є наслідком незаконних дій ОСОБА_1 , що встановлено рішеннями судів. Ігноруючи ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 вересня 2014 року ОСОБА_1 безпідставно користується майном позивача, добровільно звільняти його відмовляється, чим порушує право власності позивача;
відповідач систематично порушує право власності позивача. Аналогічні правовідносини стосовно порушення права користування майном та захисту цих прав мали місце у справі № 545/3728/16-ц (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2018 року). Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права власності.
 
У грудні 2020 року  ОСОБА_1 через представника ОСОБА_5 надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, оскаржені рішення залишити без змін.
 
Відзив мотивований тим, що  ОСОБА_1 не користувався майном ВАТ «Запорізький територіальний паливний концерн», ніяким чином не чинив перешкод позивачу у користуванні його майном. ВАТ «Запорізький територіальний паливний концерн» не має жодних прав на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 . Позивач не має права власності на будь-яку нерухомість за адресою АДРЕСА_1 . Позивачем не доведено того факту, що підставами для розірвання договору оренди були саме дії відповідача.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 04 листопада 2020 року зазначено, що касаційна скарга містить підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме: застосування норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 545/3728/16-ц (провадження № 61-9958св18) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Фактичні обставини
 
Суди встановили, що відповідно до акту № 4 прийому-передачі об`єктів нерухомого майна відкритому акціонерному товариству, що створено шляхом корпоратизації від 26 квітня 1999 року та доповнення № 2 до акту № 4 обласною державною адміністрацією передано у власність ВАТ «Запорізький територіальний паливний концерн» будівля автовагової, майданчик з твердим покриттям, майданчик вугільний, огорожа, гараж за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Згідно наказу № 1613 Регіонального відділення по Запорізькій області Фонду держмайна України від 28 грудня 1998 року завершено процес приватизації АТ «Запорізького територіального паливного концерну».
 
Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 вересня 2014 року у справі № 314/1245/13-ц скасовано рішення постійно діючого Третейського суду при товарній біржі «Перший Міжрегіональний Арбітраж» у справі № 240366 від 02 грудня 2008 року за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності за ОСОБА_1 на битовку літ. А, паркан № 1, ворота № 2, підпірну стінку № 3 та замощення І з присвоєнням поштової адреси.
 
Згідно договору оренди № 07-06/1 від 06 червня 2015 року ВАТ «Запорізький територіальний паливний концерн» уклало договір оренди з ПП «Укрінвестпром», відповідно до якого предметом оренди виступили: будівля автовагової, гараж з побутовими приміщеннями, навіс, вбиральня, паркан № НОМЕР_4 , паркан № 2, ворота № 3, підпірна стінка № 4, ворота № 5, замощення І за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до акту від 07 червня 2015 року, складеним представниками ПП «Укрінвестпром» та ВАТ «Запорізький територіальний паливний концерн», сторони договору оренди не змогли укласти акт приймання-передачі орендованого майна.
 
Листом № 21-06/15 від 07 червня 2015 року ПП «Укрінвестпром» повідомив ВАТ «Запорізький територіальний паливний концерн» про розірвання договору оренди № 07-06/1 від 06 червня 2015 року.
 
Згідно витягу про реєстрацію права власності ВАТ «Запорізький територіальний паливний концерн» є власником будівля автовагової, гаражу з побутовими приміщеннями.
 
Розпорядженням голови Ленінської райадміністрації Запорізької міської ради № 974р від 28 квітня 2004 року об`єкту нерухомості по АДРЕСА_2 присвоєну адресу: АДРЕСА_1 .
 
ВАТ «Запорізький територіальний паливний концерн» зазначав про порушення його прав ОСОБА_1 шляхом зайняття приміщення битовки, паркану, підпірної стінки та замощення.
 
Позиція Верховного Суду
 
У пункті 5 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
 
Аналіз пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то касаційне провадження закривається.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року в справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».
 
У справі, що переглядається, позивач, який вказує, що є власником майна, що належить йому праві приватної власності, пред`явив вимогу до іншої особи, яка на його думку, користується цим майном та не дає до нього доступу, у зв`язку з чим позивач не має можливості оформити договір оренди земельної ділянки.Встановлені фактичні обставини: приміщення не належить позивачу та є самочинно побудованим; не доведено, що відповідач чинить перешкоди позивачу у володінні та користуванні майном; правовстановлюючих документів на земельну ділянку суду не надано; позивачем не вказано, які дії вчиняє відповідач, що унеможливлюють користування позивачем зазначеними спорудами, які слід припинити та зобов`язати його їх не чинити.
 
У справі № 545/3728/16-ц (провадження № 61-9958св18) співвласникам будинку пред`явив вимогу до іншого співвласника будинку про усунення перешкод у користуванні приміщенням літньої кухні шляхом звільнення приміщень та видачі ключів від замка (замків) дверей кухні. Встановлені фактичні обставини: рішенням суду визначено, що позивач, відповідач та третя особа є співвласниками домоволодіння, яке належить їм на праві спільної часткової власності; при зверненні із позовом позивач вказувала, що відповідач самовільно змінив замки на дверях, зайняв літню кухню та на свій розсуд користується належною їй частиною, чим порушує її права, позбавляє можливості провести переобладнання та в подальшому зареєструвати право власності; таким чином відповідач систематично порушує її право власності на частину спірного житлового будинку.
 
Таким чином, висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року в справі № 545/3728/16-ц (провадження № 61-9958св18) та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, до правовідносин, в справі, що переглядається.
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховним Судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження.
 
Керуючись статтями 260, 396, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Закрити касаційне провадження в справі № 334/1739/18 за касаційною скаргою відкритого акціонерного товариства «Запорізький територіальний паливний концерн», яка підписана представником Шевченко Надією Юріївною, на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 03 червня 2020 року у справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Запорізький територіальний паливний концерн» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом звільнення об`єктів нерухомості, стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                              В. І. Крат
 
                                                                                                        Н. О. Антоненко
 
                                                                                                        М. М. Русинчук