СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2021 р.                                                                          справа №917/1009/20  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий 	Попков Д.О. 	
судді 	Пушай В.І., Стойка О.В. 	
секретар судового засідання 	 Акімова К.К. 	
за участю представників: 	 	
прокурор 	Тумко Д.І.; 	
від позивача 	Мазур Л.Б. (самопредставництво, посвідчення офіцера УК №172895 від 27.06.2005р.); 	
від відповідача 	Льопа О.В. (адвокат, ордер серії ПТ №200554 від 26.01.2021р.); 	
від третьої особи на стороні Позивача 	 не з`явився; 	
від третьої особи на стороні Відповідача 	 не з`явився 	
розглянувши у відкритому  судовому засіданні апеляційну скаргу 	Заступника військового прокурора Полтавського гарнізону, м. Полтава в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м. Київ 	
на рішення господарського суду 	 Полтавської області 	
ухваленого 	05.11.2020р. (повний текст підписано 16.11.2020р.) у м. Харкові 	
у справі 	№917/1009/20 (суддя Ціленко В.А.) 	
за позовом 	Заступника військового прокурора Полтавського гарнізону, м. Полтава в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м. Київ 	
до  	Акціонерного товариства «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц», м. Кременчук Полтавської області 	
за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Позивача 	Фонду державного майна України, м. Київ 	
за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача 	Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, м. Полтава 	
про 	визнання недійсним договору внесення змін до договору оренди цілісного майнового комплексу 	

В С Т А Н О В И В:

І.Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:
1. Заступник військового прокурора Полтавського гарнізону, м. Полтава звернувся в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м. Київ (далі – Позивач) до Господарського суду Полтавської області з позовом до Акціонерного товариства «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц», м. Кременчук Полтавської області (далі – Відповідач) з вимогами про визнання недійсним договору №5 від 25.06.2014р. про внесення змін до договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» №01/Ц-2009 від 01.06.2009р. на підставі ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, а саме через укладення означеного договору з порушенням істотних умов договору оренди №01/Ц-2009 від 01.06.2009р., норм ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції чинній, на час укладення змін до договору), наказу Фонду державного майна України №1774 від 23.08.2000р. «Про затвердження договорів оренди», п.п.5, 6 наказу Фонду державного майна України №1523 від 03.10.2006р. (чинного на момент укладення правочинів).
2. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 30.06.2020р. відкрито провадження у справі №917/1009/20 та визначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Також означеною ухвалою суду було залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивача - Фонд державного майна України, м. Київ (далі – Третя особа на стороні Позивача).
3. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 05.11.2020р. (повний текст підписано 16.11.2020р.) у справі №917/1009/20 у задоволені позовних вимог Заступника військового прокурора Полтавського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України було відмовлено в повному обсязі.
4. Означене рішення суду обґрунтоване пропуском прокурором строку позовної давності, враховуючи, що отримавши відповідну інформацію 16.11.2018р. останній звернувся до суду з позовною заявою лише 22.06.2020р., тобто зі значним спливом строку після отримання відповідної інформації. Окрім того, суд зазначив, що прокурором не обґрунтовано неможливості одержання ним необхідної інформації одразу після укладення спірного договору (2014р.), а також не надано жодних доказів, які б підтверджували вчинення ним відповідних заходів у цей період (направлення запитів, призначення проведення перевірок, тощо), які б не дали результатів з незалежних від прокурора причин.
При цьому, місцевий суд зауважив, що договором №5 від 25.06.2014р. договір оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» від 01.06.2009р. доповнено п.4.1.10, а саме «якщо Орендодавець не здійснив капітального ремонту майна і це перешкоджає його користуванню відповідно до призначення та умов договору, Орендар має право відремонтувати майно, зарахувавши вартість ремонту в рахунок орендної плати», що кореспондується зі ст.18-1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №2269-XII від 10.04.1992р. (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), а отже внесені зміни до договору повністю відповідають цивільно-правовим нормам на момент їх укладення. Також, посилаючись на ст.778 Цивільного кодексу України суд зазначив, що Позивач аргументує свої доводи спираючись на поняття «поліпшення», тоді як зміни до спірного Договору стосуються саме поняття «капітального ремонту».

ІІ. Короткий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги:
5. Заступник військового прокурора Полтавського гарнізону, не погодившись з ухваленим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою до Східного апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Полтавської області від 05.11.2020р. у справі №917/1009/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
6. Підставами для задоволення апеляційних вимог Скаржник зазначає, що:
6.1. аналіз ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та ст.53 Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що на позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, поширюються положення ст.257 Цивільного кодексу України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч.1 ст.261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалась або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Своєю чергою, відмова у задоволені позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення прав або охоронюваного законом інтересу Позивача не відповідає вимогам закону, враховуючи постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018р. у справі №369/6892/15-ц. Скаржник зазначає, що з урахуванням характеру спірних правовідносин, перебіг позовної давності слід пов`язувати не лише з моментом, коли Позивач міг дізнатися про факт укладення спірного правочину (договору №5 від 25.06.2014р. про внесення змін), але й з моментом, коли йому стало відомо про порушення його прав внаслідок укладеного правочину;
6.2. Військова прокуратура Полтавського гарнізону дізналась про наявність спірного порушеного права з моменту надходження до прокуратури акту перевірки Фонду державного майна України діяльності Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області (акт перевірки складено 16.11.2018р., надійшов до військової прокуратури – 07.11.2019р.), про що було поінформовано у подальшому оборонне відомство. Відтак, наявними матеріалами справи обґрунтовано підтверджується той факт, що перебіг строку позовної давності починає обчислюватися саме з 07.11.2019р., тоді як місцевим судом не враховано, що ані військова прокуратура, ані Міністерство оборони України не були учасниками спірного договору та до їх функцій не віднесено здійснення державного контролю у сфері перевірки законності укладення договорів та відсутні повноваження щодо проведення вказаних перевірок, тощо;
6.3. відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про відкладення розгляду судового засідання та провівши останнє за його відсутності, відсутності уповноважених представників Позивача та Відповідача, суд першої інстанції позбавив сторін можливості безпосередньо у судовому засіданні надати свої докази, обґрунтування та пояснення по суті спору;
6.4. залишення місцевим судом поза увагою аргументів позивної заяви, підтверджених наявними в матеріалах справи доказами, щодо: неотримання згоди Міністерства оборони України, як органу управління вказаним майном, на укладення спірного договору; не створення комісії за участю представників органу, уповноваженого управляти майном, для погодження укладення вказаного договору; не надано оцінку показанням свідків, допитаних в рамках кримінального провадження №42019170690000063 від 19.06.2019р.

ІІІ. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:
7. Акціонерним товариством «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц», в межах визначеного апеляційним судом строку, надано відзив на апеляційну скаргу, в прохальній частині якого просить суд залишити позовну заяву та апеляційну скаргу без розгляду, та закрити провадження у справі. У разі відмови у задоволенні такого клопотання просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, зважаючи на таке: 
7.1. наказ Фонду державного майна України №1523 від 03.10.2006р. «Про затвердження Порядку надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна» не може застосовуватися до спірних правовідносин, враховуючи обґрунтований висновок суду першої інстанції про здійснення Відповідачем саме капітального ремонту, а не невід`ємних поліпшень;
7.2. жодної невідповідності п.4.1.10 договору №5 від 25.06.2014р. про внесення змін вимогам ч.3 ст.18-1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), як й іншим статтям цього закону немає. Навпаки, сторони дослівно процитували норму закону;
7.3. твердження прокурора про те, що Міністерство оборони України не знало про умови договору та про нібито їх порушення, і на цій підставі строк позовної давності обчислюється з 07.11.2019р. (коли прокурор отримав матеріали перевірки), є необґрунтованим, оскільки лист №220/5815 від 04.10.2018р. Міністерства оборони України свідчить про обізнаність останнього щодо всіх умов договору, враховуючи твердження про не порушення Відповідачем умов спірного договору. Відтак, строк позовної давності слід обчислювати саме з моменту укладення договору №5 від 25.06.2014р. про внесення змін, тобто з 25.06.2014р.;
7.4. враховуючи дотримання форми договору №5 від 25.06.2014р. про внесення змін (письмова, нотаріальна), згоду його сторін, зміни внесені цим договором правомірні. До того ж, оскільки мова йде саме про капітальний ремонт, а не про невід`ємні поліпшення, посилання прокурора на необхідність створення відповідної комісії є безпідставним, тоді як враховуючи предмет спору в розглядуваній справі, показання свідків не можуть вважатися допустимими доказами.
8. Обґрунтовуючи своє клопотання про залишення позовної заяви та апеляційної скарги без розгляду, Відповідач зазначає, що прокурором неправильно визначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Міністерство оборони України не може бути позивачем в розглядуваній справі, оскільки інтереси держави в його особі не порушені. Зазначає, що виключні випадки для звернення до суду саме прокурором не підтверджуються матеріалами справи.
9. Обґрунтовуючи клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, Відповідач зазначає про відсутність предмету спору в розглядуваному випадку, оскільки твердження прокурора про наявність порушень прав позивача та його необізнаність щодо умов спірного договору, не відповідають дійсності – в листі №220/5815 від 04.10.2018р. Міністерство оборони України вказало, що Акціонерним товариством «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» своєчасно та належним чином виконуються всі умови договору оренди цілісного майнового комплексу №01/Ц-2009 від 01.06.2009р.
10. Третіми особами, в межах визначеного апеляційним судом строку, в порядку ст.ст.262, 263 Господарського процесуального кодексу України відзивів на апеляційну скаргу подано не було.

IV. Щодо процедури апеляційного провадження:
11. У відповідності до вимог ст.32 та ч.1 ст.260 Господарського процесуального кодексу України за протоколом автоматизованого розподілу від 24.12.2020р. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Пушай В.І., Стойка О.В.
12. Ухвалою від 16.01.2021р. вказана судова колегія відкрила апеляційне провадження у справі №917/1009/20, а ухвалою від 28.01.2021р. після проведення підготовчих дій призначила розгляд апеляційної скарги Заступника військового прокурора Полтавського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України у судовому засіданні на 08.02.2021р. о 14:10 з повідомленням учасників справи.
13. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.02.2021р. було залучено до участі в справі №917/1009/20 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, м. Полтава (далі – Третя особа на стороні Відповідача).
14. Враховуючи викладене в п.п.11-13 цієї постанови, та відсутність визначених ст.ст.38, 39 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу/самовідводу члені судової колегії, сформована судова колегія Східного апеляційного господарського суду у складі Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Пушай В.І. і Стойка О.В. відповідає вимогам «суду, створеним відповідно до закону» у розумінні п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.
15. Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ст.ст.222, 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 цього Кодексу.
16. У судовому засіданні 08.02.2021р. прокурор підтримав доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, надав додаткові пояснення на запитання суду, вказуючи, зокрема, що Міністерство оброни України мало б здійснювати функцію органу управління державним майном.
Уповноважений представник Позивача у судове засідання також з`явився, підтримав апеляційну скаргу прокурора в повному обсязі, але на запитання суду повідомив, що Міністерство оборони України не здійснює функцій органу управління державним майном щодо об`єкту оренди та не є безпосереднім   отримувачем орендних платежів або їх частини.
Уповноважений представник Відповідача у судовому засіданні 08.02.2021р. проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити позовну заяву та апеляційну скаргу без розгляду, та закрити провадження у справі.
Представники Третіх осіб, попри вжиті судом заходи зі своєчасного повідомлення, у судове засідання без пояснення причин не з`явилися, що, за висновком судової колегії, не перешкоджає наданню оцінки законності і обґрунтованості оскаржуваного рішення в контексті апеляційних вимог та наявних матеріалів справи. 
17. Згідно із вимогами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справа переглядається апеляційним судом за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 

V. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:
18. Як встановлено місцевим судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 01.06.2009р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області (Орендодавець) та Закритим акціонерним товариством «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» (Орендар) було укладено договір оренди №01/Ц-2009 цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» (договір оренди - а.с.а.с.118-120 т.1), відповідно до п.1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс Державного підприємства Міністерства оборони України Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц», а саме будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: м. Кременчук, Полтавська область, вул. Київська, 85 (склад та опис будівель та споруд викладено в Додатку №1), будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: с. Піщане, Кременчуцького району, Полтавської області, вул. Теплична, 2 (склад та опис будівель та споруд викладено в Додатку №2) та інше майно (склад та опис якого викладено в Додатку №3) (Підприємство), склад і вартість яких визначено відповідно до акту оцінки, протоколу про результати інвентаризації, результатів переоцінки та передавального балансу підприємства, складеного станом на 31.12.2008р., вартість якого становить 22183000,00грн., у тому числі: основані фонди за залишковою вартістю – 21млн.119тис.грн., за яким вираховується орендна плата.
Умовами п.4.3.5 вказаного договору оренди передбачено, що Орендар зобов`язується своєчасно здійснювати за власний рахунок капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого майна підприємства. Ця умова договору не розглядається як дозвіл на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна підприємства і не тягне за собою зобов`язання Орендодавця щодо компенсації вартості поліпшень. У разі, якщо Орендар подає заяву на погодження Орендодавцем здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна, він зобов`язаний надати експертний висновок на проектно-кошторисну документацію на здійснення невід`ємних поліпшень.
19. Відповідно до листів Департаменту будівництва Міністерства оборони України №227/6/1636 від 14.06.2010р. та Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України №227/6/382 від 04.08.2010р. (а.с.а.с.189, 190 т.1) встановлено, що наказом Міністра оборони України №201 від 28.04.2009р. припинена діяльність Державного підприємства Міністерства оборони України Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» шляхом реорганізації через приєднання до орендаря, правонаступником усіх прав і обов`язків стало Закрите акціонерне товариство «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц». Зазначено, що повноваження щодо контролю за використанням майна підприємства, переданого в оренду, передано від Міністерства оборони України до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області.
20. Протягом строку дії договору оренди сторонами були укладені договори про внесення змін №№1-7, які є невід`ємними частинами договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» №01/Ц-2009 від 01.06.2009р., зокрема, 06.07.2010р. укладено договір №1 про внесення змін до договору оренди (а.с.а.с.191, 192 т.1), яким викладено п.4.3.5 договору оренди в новій редакції, відповідно до якої Орендар зобов`язаний своєчасно здійснювати ремонти орендованого майна Підприємства: поточний та інші види ремонтів – за власний рахунок; капітальний ремонт та капітальні роботи – за власний рахунок та/ або за рахунок амортизації. Ця умова договору не розглядається як дозвіл на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна підприємства і не тягне за собою зобов`язання Орендодавця щодо компенсації вартості поліпшень. У разі, якщо Орендар подає заяву на погодження Орендодавцем здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна, він зобов`язаний надати експертний висновок на проектно-кошторисну документацію на здійснення невід`ємних поліпшень.
Згідно з положеннями п.5.1 договору оренди, в редакції договору №1 від 06.07.2010р. про внесення змін, амортизаційні відрахування на орендоване майно Підприємства вираховується Орендарем та залишаються в розпорядженні Орендаря і в першочерговому порядку використовується ним на повне відновлення орендованих основних фондів, у тому числі на капітальний ремонт та капітальні роботи.
21. 25.06.2014р за ініціативою Публічного акціонерного товариства «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц», викладеній в листі №4/531 від 23.06.2014р. (а.с.109 т.1) та на підставі наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області №370 від 24.06.2014р. (а.с.121 т.1), між останнім та Публічним акціонерним товариством «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» було укладено договір №5 про внесення змін до договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» №01/Ц-2009 від 01.06.2009р. (а.с.117 т.1), за змістом якого розділ 4 «Права та обов`язки сторін» договору оренди доповнено п.4.1.10 наступного змісту: «Якщо Орендодавець не здійснив капітального ремонту майна і це перешкоджає його користуванню відповідно до призначення та умов договору, Орендар має право відремонтувати майно, зарахувавши вартість ремонту в рахунок орендної плати».
22. Матеріали справи містять виписки Орендаря за рахунком №092 за червень-жовтень 2014р. (а.с.а.с.83-87 т.1), довідки про збільшення балансової вартості відремонтованих об`єктів з інвентарними №№2069, 1120, 544, 957, 105 за договором №01/Ц-2009 від 26.03.2009р. за липень-вересень 2014р. та січень 2015р. (а.с.а.с.88-90, 111 т.1), а також довідку про фактичну оплату Публічним акціонерним товариством «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» витратних матеріалів для проведення капітального ремонту у жовтні 2014р. (а.с.91 т.1).
Відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» №4/855 від 21.10.2014р. (а.с.122 т.1) перевищення фактичних витрат власних коштів Орендаря на капітальний ремонт становило: у червні 2014р. – 50496,67грн., у липні 2014р. – 79298,83грн., у серпні 2014р. – 225578,84грн., у вересні 2014р. – 229946,93грн.
23. З матеріалів справи також вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» неодноразово зверталось з листами №4/591 від 10.07.2014р., №4/885 від 10.11.2014р., №4/808 від 08.10.2014, №4/82 від 10.02.2015р. (а.с.а.с.108, 110, 112, 114 т.1) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області з проханням зарахувати витрачені на капітальний ремонт кошти в рахунок орендної плати за червень 2014р. в сумі 50000,00грн., вересень 2014р. в сумі 150000,00грн., жовтень 2014р. в сумі 180000,00грн. та січень 2015р. в сумі 265000,00грн.
24. Відповідно до листа №220/5815 від 04.10.2018р. (а.с.а.с.193, 194 т.1) Міністерство оборони України повідомило Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області про недоцільність приватизації єдиного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц», щодо якого укладено договір оренди цілісного майнового комплексу №01/Ц-2009 від 26.03.2009р., у зв`язку з належним виконанням Акціонерним товариством «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» умов означеного договору.
25. Вказані в п.п.18-24 цієї постанови обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не оспорюються.
26. Військовою прокуратурою Полтавського гарнізону при здійсненні нагляду за дотриманням законів під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №42019170600000063 від 19.06.2019р., розпочатого за ознаками правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.2 ст.364 Кримінального кодексу України встановлено, що Фондом державного майна України в період з 24.09.2018 до 27.10.2018р. вибірковим методом було проведено перевірку діяльності Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області з 01.01.2016р. до 30.06.2018р., за результатом якої складено акт №54/4 від 16.11.2018р. (а.с.а.с.94-100 т.1), з якого вбачається, що за договором оренди цілісного майнового комплексу №01/Ц-2009 від 01.06.2009р. Орендарю зараховано вартість здійснених ремонтних робіт у рахунок орендної плати, що призвело до заниження нарахування орендної плати за період червень-жовтень 2014р. на загальну суму 565000,00грн.
Відомості щодо зарахування вартості здійснених ремонтних робіт у рахунок орендної плати за договором оренди цілісного майнового комплексу №01/Ц-2009 від 01.06.2009р., що призвело до відповідного зменшення нарахованої орендної плати за період червень-жовтень 2014р. на загальну суму 565000,00грн., також наведені у протоколах допиту свідків ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) від 17.01.2020р. (а.с.а.с.58-82 т.1) у кримінальному провадженні №42019170600000063 від 19.06.2019р., наданих прокурором до матеріалів справи.
27. Враховуючи означені обставини, Заступник військового прокурора Полтавського гарнізону Центрального регіону України звернувся з листами №50-896 вих.20 від 29.05.2020р. та №50-895 вих.20 від 29.05.2020р. до Фонду державного майна України та Міністерства оборони України (а.с.а.с.157-162 т.1) з повідомленням про подання військовою прокуратурою Полтавського гарнізону Центрального регіону України позовної заяви до Господарського суду Полтавської області про визнання недійсним договору №5 від 25.06.2014р. про внесення змін до договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» №01/Ц-2009 від 01.06.2009р. для захисту державних та оборонних інтересів, недопущення порушень законодавства в майбутньому, оскільки з дати проведення Фондом державного майна України перевірки, за результатами якої було складено акт №54/4 від 16.11.2018р., та до теперішнього часу жодних заходів щодо розірвання спірного договору чи стягнення коштів за незаконне заниження нарахування орендної плати не вживалось.
28. Зважаючи на вказані обставини, спірні правовідносини розглянуті місцевим судом в контексті приписів Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та інших відповідних підзаконних нормативних актів щодо оренди державного майна (чинних, на момент виникнення спірних правовідносин).

VІ. Оцінка апеляційного суду:
29. За змістом ст.ст.4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України правомірність і обґрунтованість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача захищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) застосованого способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.
30. Сутність розглядуваного спору полягає у доведенні прокурором/Позивачем підстав для визнання договору №5 від 25.06.2014р. про внесення змін до договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» №01/Ц-2009 від 01.06.2009р., укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області (на цей час - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях) та Закритим акціонерним товариством «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» (на цей час -  Акціонерне товариство «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц») недійсним на підставі ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, а саме через порушення при його укладенні істотних умов договору оренди №01/Ц-2009 від 01.06.2009р., норм ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній на час укладення змін до договору), наказу Фонду державного майна України №1774 від 23.08.2000р. «Про затвердження договорів оренди» та п.п.5, 6 наказу Фонду державного майна України №1523 від 03.10.2006р. «Про затвердження Порядку надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна» (чинного на момент укладення правочинів), що призвело до заниження нарахування орендної плати за період червень-жовтень 2014р. на загальну сум 565000,00грн.
31. Поряд із цим, беручи до уваги статус суб`єкту, який ініціював розгляд означеного спору, в процесуальному аспекті положень ч.2 ст.19 Конституції України предметом судової оцінки в розглядуваній справі, враховуючи зміст ч.ч.3, 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та ч.5 ст.53 Господарського процесуального кодексу України, також є:
- порушення чи загроза порушення інтересів держави (кореспондується із згадуваною в п.28 постанови умовою звернення до суду, передбаченою ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України та ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України);
- нездійснення або неналежне здійснення захисту таких інтересів компетентним державним органом або відсутність такого органу/відсутність у нього повноважень відносно звернення до суду з позовною заявою.
Положення ч.ч.3, 4 Закону України «Про прокуратуру» та правова позиція Конституційного Суду України, викладена в рішення №3-рп/99 від 08.04.1999р., передбачає право прокурора самостійно формулювати сутність захищуваного заявленим позовом інтересу держави та характеру його порушення (загрози порушення), який (інтерес) за змістом ч.4 ст.53 Господарського процесуального кодексу України має кореспондуватися із здійснюваною функцією держави відповідним її органом, що визначається у якості позивача.
32. Беручи до уваги правову природу укладеного договору №5 від 25.06.2014р. про внесення змін до договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Міністерства оборони України «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» №01/Ц-2009 від 01.06.2009р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, характер спірних правовідносин, оцінка правомірності заявлених вимог в матеріально-правовому аспекті обґрунтованості має здійснюватися судом з урахуванням приписів Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та інших належних до застосування норм матеріального права  відносно чинності/законності договорів та відповідних норм законодавства щодо оренди державного майна, чинних на дату укладення спірного договору.
33. За змістом ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину (його частини), яким у розумінні ч.2 ст.202 Цивільного кодексу України є укладений між сторонами договір оренди землі від 23.09.2014р., являється недодержання в момент його вчинення вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.
34. Проаналізувавши заявлені позовні вимоги в контексті доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що зі змісту оскаржуваного рішення суду вбачається, що  місцевий господарський суд, оцінюючи спірний договір №5 від 25.06.2014р. про внесення змін до договору оренди №01/Ц-2009 від 01.06.2009р., дійшов висновку, що останній повністю відповідає цивільно-правовим нормам на момент їх укладення (абз.2 п.4 цієї постанови). Така оцінка спірного договору судом як законного та відсутність наявності інших передбачених ст.203 Цивільного кодексу України дефектів, на підставі яких в порядку ст.215 цього Кодексу можливе задоволення позовних вимог, вказує на встановлення останнім факту відсутності порушень захищуваних прокурором інтересів держави існуванням спірного договору №5 від 25.06.2014р.
Разом з тим, розглядаючи заявлене Відповідачем клопотання про застосування позовної давності, місцевий су,  погоджуючись з доводами заявника, дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог у зв`язку з пропуском прокурором такого строку. Своєю чергою, судова колегія зауважує, що застосування позовної давності в якості підстав для відмови у задоволені позовних вимог, виходячи з положень ч.1 ст.261 та ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України, обов`язково передбачає встановлення факту порушення захищуваного Позивачем права як моменту початку відліку такого строку. Цей висновок кореспондується с правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018р. у справі №372/1036/15-ц «Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.». 
Відтак, власний висновок суду першої інстанції про відповідність спірного договору №5 від 25.06.2014р. про внесення змін вимогам чинного на дату його укладення законодавства, є несумісним із відмовою цього ж суду у задоволенні позовних вимог з мотивів застосування наслідків спливу позовної давності.
35. Судова колегія зазначає, що перед тим як оцінювати аргументи апеляційної скарги прокурора, які здебільшого зводяться до обґрунтованості дотримання ним строку позовної давності, а також відповідних заперечень з цього приводу Відповідача, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції вважає необхідним розглянути питання наявності/відсутності порушень прав та законних інтересів держави в особі визначеного прокурором Позивача фактом укладення спірного договору №5 від 25.06.2014р. про внесення змін.
36. Так, враховуючи вимоги ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України відносно меж апеляційного перегляду, судова колегія оцінює проблему наявності/відсутності факту порушення (законності спірного договору, виходячи з приналежності Міністерству оборони України суб`єктивного права, яке підлягає захисту) в розрізі викладених Скаржником претензій відносно ігнорування місцевим судом аргументів прокурора щодо: неотримання згоди Міністерства оборони України, як органу управління цілісним майновим комплексом Державного підприємства Міністерства оборони України «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц», на укладення спірного договору (1); не створення комісії за участю представників Міністерства оборони України, як органу уповноваженого управляти майном, для погодження укладення спірного договору (2); не надано оцінки показанням свідків, допитаних в рамках кримінального провадження №42019170690000063 від 19.06.2019р. (3).
Нормативно і змістовно вказані аргументи прокурора, які тільки перераховані за текстом апеляційної скарги, обґрунтовані в позовній заяві, в контексті якої й оцінюються апеляційним судом.
37. Прокурор, вважаючи необхідним зв`язати залежність законності спірного договору №5 від 25.06.2014р. про внесення змін з наявністю попереднього узгодження його з Міністерством оборони України, посилається на положення п.30 ч.1 ст.6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та ст.9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Проте, вказані норми, як справедливо вказує Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, регулюють процедуру укладення договору оренди, а не внесення змін до нього, які опосередковані спірним договором №5 від 25.06.2014р. 
Більш того, прокурор наполягаючи на необхідності здійснення саме Міністерством оборони України функцій органу управління об`єктом оренди на момент укладення спірного договору, ігнорує підтверджений матеріалами справи факт припинення Державного підприємства Міністерства оборони України «Кременчуцьке кар`єроуправління «Кварц» в порядку ст.ст.14, 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», що вбачається з п.1.7 Статуту Відповідача (а.с.а.с.29, 30 т.1), а також листів Міністерства оборони України №227/6/1636 від 14.06.2010р. та №227/6/382 від 04.08.2010р. (а.с.а.с.189, 190 т.1), залишених місцевим судом без належної правової оцінки. Обставини припинення Міністерством оборони України функцій управління переданим в оренду державним майном в силу припинення діяльності відповідного державного підприємства та здійснення цих функцій Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області, яке виступаю стороною спірного договору, Скаржником не спростовані та узгоджуються із поясненнями представника Міністерства оброни України у судовому засіданні 08.02.2021р.
Відтак, враховуючи відсутністю за умовами договору оренди №01/Ц-2009 від 01.06.2009р. прав на отримання безпосередньо Міністерством оборони України орендних (або інших) платежів або їх частини безпосередньо від Орендаря, можливу зміна розміру яких внаслідок укладення спірного договору №5 від 25.06.2014р. можна було б розцінювати як правовий інтерес на оспорювання законності цього договору (зменшення нарахування орендної плати вказано прокурором в якості обґрунтування звернення до суду), відсутність доказів здійснення Позивачем функцій органу управління орендованим майном, дає підстави для висновку про недоведеність наявності у розумінні ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України у Міністерства оборони України, як Позивача матеріального права на оскарження (за допомогою виступаючого в його інтересах прокурора) законності такого спірного договору №5 від 25.06.2014р. про внесення змін, не будучи його стороною.
Судова колегія відмічає, що ці аргументи в порядку заперечень також зазначались Відповідачем в суді першої інстанції, проте, незважаючи на їх самодостатність як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, які в подальшому виключали застосування наслідків спливу позовної давності, не отримали належної правової оцінки в оскаржуваному рішенні суду.
38. Необґрунтованість претензія Скаржника щодо не створення комісії за участю представників Міністерства оборони України, як органу уповноваженого управляти майном, для погодження укладення спірного договору випливає із висновків апеляційного суду щодо статусу Міністерства оборони України в цих відносинах (п.37 цієї постанови), а також спростовується текстом мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, де суд обґрунтовано вказав на безпідставне ототожнення прокурором поняття «поліпшення» та «капітального ремонту». 
Оскільки спірний договір регулює питання саме капітального ремонту, що підпадає під нормативну регламентацію ст.18-1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ст.776 Цивільного кодексу України, а не «поліпшень», врегульованих ч.ч.3, 4 ст.23, ч.2 ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ст.778 Цивільного кодексу України, то питання створення/не створення відповідної комісії з питань надання згоди на поліпшення не має відношення до предмету доказування в розглядуваній справі. Більш того, сама по собі можлива діяльність такої комісії відносно аспектів виконання договору – тобто стадії після укладення, тоді як у відповідності до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України законність спірного договору оцінюється на момент його укладення, не може бути належною підставою для визнання недійсним такого договору.
39. Надані до матеріалів справи прокурором показання свідків, враховуючи аргументи позиції останнього щодо характеру дефектів законності спірного договору №5 від 25.06.2014р. про внесення змін (не стосуються аспектів, пов`язаних з дефектами волі та волевиявлення сторін такого договору  -обман, насильство та інше) та не є належними доказами в питаннях оцінки відповідності спірного договору вимогам ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, оскільки суб`єктивна оцінка відповідних фізичних осіб тих чи інших положень діючого законодавства та інтерпретація фактів в розрізі такої суб`єктивної оцінки не підміняє собою зміст належних до застосування норм матеріального права та не усуває встановлену апеляційним судом недоведеність належного статусу визначеного прокурором Позивача в спірних правовідносинах. 
Колегія суддів відмічає, що показання свідків, надані в перебігу розслідування кримінальної справи, не є джерелом доказування у розумінні ст.88 Господарського процесуального кодексу України за способом фіксації і суб`єктом отримання.
40. Висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність прокурором належного статусу визначеного ним Позивача - Міністерства оборони України через відсутність у нього захищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу в спірних правовідносинах (п.35 цієї постанови), зумовлює саме відмову у задоволенні позовних вимог, а не залишення позовної заяви без розгляду як просить Відповідач, оскільки судовою колегією не вбачається порушень з боку прокурора порядку ініціації позовної заяви, передбаченої ч.ч.3, 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та ч.5 ст.53 Господарського процесуального кодексу України, що зумовлює відмову у задоволенні клопотання Відповідача про залишення позовної заяви та апеляційної скарги без розгляду.
Апеляційний суд також відмічає помилковість тверджень Відповідача про наявність підстав для закриття провадження у справі через відсутність предмету спору (п.9 цієї постанови), адже спір стосується договору №5 від 25.06.2014р. про внесення змін, як об`єкту судової оцінки, тоді як наявність/відсутність порушень законодавства при його укладанні є предметом доказування для сторін у справі. Наразі, лист Міністерства оборони України №220/5815 від 04.10.2018р., на який посилається Відповідач, не може сприйматися як підтвердження відповідності спірного договору вимогам чинного законодавства.
41. Своєю чергою, оцінюючи висновок суду першої інстанції про відповідність спірного договору №5 від 25.06.2014р. про внесення змін положенням діючого на момент його укладення законодавства, судова колегія зауважує, що п.4.1.10 договору оренди в редакції спірного договору про внесення змін дійсно містить частину альтернативної норми діючої на той час ч.3 ст.18-1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (положення договору не містить вказівок про балансоутримувача, якого немає в спірних правовідносинах, тоді як права орендаря на розірвання спірного договору та відшкодування збитків не тільки не суперечать закону, але й не зачіпають ніяких прав держави). 
Окрім того, апеляційний суд зазначає про безпідставність тверджень прокурора, що спірний договір №5 від 25.06.2014р. по внесення змін порушує істотні умови договору оренди №01/Ц-2009 від 01.06.2009р. та не відповідає порядку використання амортизаційних відрахувань та проведення капітального ремонту, виходячи зі змісту зіставленні положень п.4.3.5 договору оренди в редакції на момент його укладення, та положень п.4.1.10 договору в редакції спірного договору №5 від 25.06.2014р. 
41.1. Слід відмітити, що приписи ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, в контексті недотримання якої полягає сформульоване прокурором обґрунтування недійсності спірного договору, взагалі не покладає законність договору в залежність від відповідності його умов умовам іншого договору. Така відповідність умов спірного договору вимагається законодавцем приписам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства та його маральним засадам. Наразі, умови основного договору оренди, з якими прокурор порівнює спірний, не є ані актом законодавства, ані джерелом встановлення моральних засад суспільства чи його інтересів, тоді як визначені прокурором інтереси держави не пов`язані із вказаним ним Позивачем (п.37 цієї постанови)
41.2. Крім того, матеріали справи містять договір №1 від 06.07.2010р. про внесення змін, який змінив первісну редакцію п.4.3.5 договору та вже з 06.07.2010р. встановив можливість Орендаря здійснювати капітальний ремонт та капітальні роботи як за власний рахунок, так і/або за рахунок амортизаційних відрахувань. Вказана можливість такого використання амортизаційних відрахувань Орендарем закріплена й в п.5.1. договору оренди в редакції договору №1 про внесення змін. Таким чином, спірний договір №5 від 25.06.2014р. про внесення змін, відтворюючи положення дійсного на момент його укладення законодавства, принципово не змінив встановлені з 06.07.2010р. правила взаємовідносин сторін щодо використання амортизаційних відрахувань для фінансування капітального ремонту.
41.3. У світлі положень ч.2 ст.18-1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», які встановлюють загальне правило щодо покладення обов`язку з проведення капітального ремонту об`єкту оренди на орендаря (або іншого балансоутримувача), якщо інше не встановлено договором, апеляційний суд зазначає, що первісне відступлення від цього загального правила та покладення обов`язку безоплатного фінансування проведеного капітального ремонту тільки на власні кошти Орендаря, передбаченого первісною редакцією п.4.3.5 договору оренди, було змінено саме договором №1 від 06.07.2010р. про внесення змін.
42. Враховуючи, що апеляційна скарга прокурора не спростовує доводів відносно недоведеності ним як порушення законодавства при укладенні спірного договору №5 від 25.06.2014р. про внесення змін, так і наявності суб`єктивного права в Міністерства оборони України оскаржувати такий договір, не будучи його стороною, що опосередковує самодостатні та такі, що виключають застосування позовної давності підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд відхиляє відповідні аргументи апеляційної скарги відносно дотримання позовної давності та вважає необхідними виключити з тексту мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду висновок та аргументи суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску прокурором позовної давності.
43. Інші аргументи Скаржника, приведені в п.6.3. цієї постанови, колегією суддів відхиляються, оскільки вони не спростовують правової оцінки, наведеній в цій постанові, а Скаржником не доведено існування обов`язкових підстав для відкладання місцевим судом судового засідання через відсутність сторін 05.11.2020р. (Відповідачем заявлялось клопотання про здійснення розгляду справи без його участі – а.с.258 т.1), тим більше, що за приписами ст.80 Господарського процесуального кодексу України всі докази на підтвердження своєї позиції учасниками справи мали бути поданими до судового засідання, в якому ухвалене оскаржуване рішення. 
Наразі, зважаючи на надання в перебігу апеляційного перегляду правової оцінки всім аргументам учасників справи в контексті сформованих її матеріалів, колегія суддів дійшла висновку щодо забезпечення повноти розгляду у розумінні ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і свобод людини 1950р.
44. На підставі викладених в п.п.34-43 цієї постанови міркувань, колегія суддів дійшла висновку про зміну мотивувальної частини переглядуваного рішення Господарського суду Полтавської області від 05.11.2020р. у справі №917/1009/20 на підставі ч.4 ст.277 Господарського процесуального кодексу України через неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права в частині підстав відмови у задоволенні позовних вимог та невідповідність висновків щодо позовної давності фактичним обставинам справи, залишаючи без зміни резолютивну частину цього рішення.
Таким чином, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу Заступника військового прокурора Полтавського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України з підстав, викладеній в цій постанові, що за змістом ст.129 Господарського процесуального кодексу України має наслідком віднесення на рахунок Скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.74, 76, 78, 129, 269, 270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Заступника військового прокурора Полтавського гарнізону, м. Полтава в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м. Київ на рішення Господарського суду Полтавської області від 05.11.2020р. (повний текст підписано 16.11.2020р.) у справі №917/1009/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Полтавської області від 05.11.2020р. (повний текст підписано 16.11.2020р.) у справі №917/1009/20 змінити, виклавши мотивувальну частину означеного рішення суду в редакції мотивувальної частини цієї постанови.

3. Резолютивну частину рішення Господарського суду Полтавської області від 05.11.2020р. (повний текст підписано 16.11.2020р.) у справі №917/1009/20 залишити без зміни.

4. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на рахунок Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, м. Київ.

5. Постанова набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту, з урахуванням порядку подання касаційної скарги, передбаченого п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 08.02.2021р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено та підписано 11.02.2021р.

Головуючий, суддя-доповідач                                                                    Д.О. Попков

Суддя                                                                                                               В.І. Пушай  

Суддя                                                                                                               О.В. Стойка  

Надіслано судом до ЄДРСР – 11.02.2021р.