ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" лютого 2021 р.           Справа№ 910/11203/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Дідиченко  М.А.
суддів:            Руденко  М.А. 
          Пономаренка  Є.Ю. 
 
при секретарі:          Пересенчук Я.Д.

за участю представників сторін:
від позивача: Дем`яненко І.В.
від відповідача 1 : Мартьола Д.С.
від відповідача 2 : Кривоспицька А.Ю. ( в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу в режимі відеоконференції Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Будівельні проекти"
на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 року (повний текст складено 09.11.2020 року) 
у справі № 910/11203/20 (суддя Ващенко Т.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Будівельні проекти"
до 1. Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Житловий комплекс Воздвиженка"
про визнання правочину недійсним, скасування записів, -

В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

Короткий зміст позовних вимог 

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Будівельні проекти", що діє від свого імені та в інтересах і за рахунок активів Пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду "Аквілон" до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Товариства з обмеженою відповідальністю "Житловий комплекс Воздвиженка" про:
- визнання додаткового договору від 12.06.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. за реєстровим № 660, до Договору управління майном від 06.06.18., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко В.І., зареєстрованого в реєстрі № 442, укладеного між відповідачами, недійсним;
- скасування записів про інше речове право від 12.06.2020.: 36916614, 36918390, 36917999, 36917244, здійснених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. по об`єктам: № 446496080000, № 446332280000, № 446445080000, № 446477380000.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що оспорюваним правочином безпідставно та всупереч ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» змінено істотну умову договору управління нерухомим майном від 06.09.2018, а саме - перелік майна, який передається в управління, а тому додатковий договір від 12.06.2020 відповідає критеріям нікчемності, визначеним ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі» та є недійсним в силу вимог закону.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що з аналізу умов додаткового договору від 12.06.2020 до Договору управління майном від 06.09.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко В.І., зареєстрованого в реєстрі № 442, вбачається, що ним не було змінено переліку майна.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Будівельні проекти" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 року у справі №910/11203/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що після скасування арешту, який був підставою для виникнення у відповідача 1 права управління майна позивача, ст. 21 Закону України «Про національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» передбачені чіткі правові наслідки - припинення дії договору управління щодо майна, арешт якого скасовано, тоді як повторне накладення арешту на майно не визначено законом як підстава для продовження дії раніше укладеного договору управління та/або поширення його дії на нові правовідносини. Апелянт зазначає, що після скасування арешту в січні 2020 майно позивача перестало бути предметом управління за договором від 06.06.2018, у зв`язку з чим Національному агентству належало повернути майно позивачу, а після виникнення права управління на нових підставах - належало провести нову процедуру відбору управителя у встановленому законом порядку. Також апелянт вказує, що є помилковим висновок суду першої інстанції стосовного того, що внаслідок укладення оскаржуваного додаткового договору від 12.06.2020 не було змінено істотну умову договору управління - перелік майна.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/11203/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А.- головуюча суддя; судді - Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Кропивної Л.В. у відпустці.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2020 року для розгляду справи № 910/11203/20 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Дідиченко М.А., судді Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 27.01.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2021 задоволено клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 27.01.2021, в режимі відеоконференції. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2021 року розгляд справи відкладено на 04.02.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 задоволено клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 04.02.2021, в режимі відеоконференції. 

Позиції представників сторін

Представниками відповідачів було подано відзиви на апеляційну скаргу, в якому останні заперечили проти доводів та вимог апеляційної скарги позивача, просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Заявлені клопотання та результати їх розгляду

03.02.2021 від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням, що буде прийнято Київським апеляційним судом за результатами перегляду в апеляційному порядку вироку Дніпровського районного суду м. Києва у кримінальній справі № 757/28806/18-к.
Вказане клопотання обґрунтоване тим, що судове рішення, прийняте у кримінальному судочинстві у справі № 757/28806/18-к матиме ключове значення для прийняття рішення у справі № 910/11203/20, оскільки укладений між відповідачами правочин, який є предметом оскарження у даній справі, базується в тому числі на судових рішеннях у справі № 757/28806/18-к.
Колегія суддів, розглянувши 04.02.2021 клопотання про зупинення провадження у справі, в нарадчій кімнаті, дійшла до висновку про відмову у його задоволенні з наступних підстав.
Статтею 227 Господарського процесуального кодексу встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.
Враховуючи зазначені вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається даним судом із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.
При цьому, пов`язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.
Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про визнання недійсним додаткового договору від 12.06.2020 до Договору управління майном від 06.06.18., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко В.І., зареєстрованого в реєстрі № 442, укладеного між відповідачами та застосування наслідків його недійсності шляхом скасування реєстраційних записів.
В той же час, в межах апеляційного провадження у кримінальній справі № 757/28806/18-к буде переглядатись вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 14.04.2020, результати перегляду якого не вплинуть на оцінку доказів щодо дійсності або недійсності додаткового договору від 12.06.2020, що є предметом спору у даній справі.
А тому колегія суддів не вбачає підстав для зупинення провадження у справі, оскільки зібрані докази у даній справі дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду даної справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києві, під процесуальним керівництвом прокуратури міста Києва, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12013110000001043 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України.
У ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12013110000001043, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20.04.2018 у справі №752/19045/17, провадження №1-кс/752/3270/18, у порядку та на підставах визначених статтями 100, 170-173 Кримінального процесуального кодексу України, накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном, та передано в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, наступні об`єкти нерухомого майна (активи), що належать на праві власності TOB "КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ "БУДІВЕЛЬНІ ПРОЕКТИ", а саме:
- нежитлові будівлі літ. А, Б, З, І, Д М, Р, загальною площею 21980,1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта рухомого майна 446496080000, розташовані за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, буд. 20;
- нежитлову будівлю офісно-торгівельного центру літ. Т, загальною площею 12429,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 446477380000, розташовані за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, буд. 20;
- нежитлову торгівельно-виробничу будівлю літ. У, загальною площею 1964,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 446445080000, розташована за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, буд. 20;
- будівлю виробничої майстерні літ. К, загальною площею 67,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого иайна 446332280000, розташована за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, буд. 20.
06.09.2018 між Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (установник управління) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житловий комплекс Воздвиженка" (управитель) було укладено договір управління майном (активами), зареєстрований в реєстрі за №442, відповідно до умов якого (з урахуванням внесених змін додатковим договором від 11.09.2018 зареєстрований в реєстрі за №454) установник управління передав в управління управителеві, а останній прийняв в управління об`єкти нерухомого майна в кількості 99 окремих об`єктів нерухомості, зокрема: 68) нежитлові будівлі літ. А,Б,З,І,Л,М,Р, загальною площею 21 980,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 446496080000, розташовані  за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, буд. 20, ринковою вартістю згідно зі звітом про оцінку 171 223 221 грн.; 69) нежитлова будівля офісно-торгівельного центру літ.Т, загальною площею 12 429,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 446477380000 розташована за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, буд. 20, ринковою вартістю згідно зі звітом про оцінку 96 822 474 грн.; 70) нежитлова торгівельно-виробнича будівля літ. У, загальною площею 1964,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 446445080000, розташована за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, буд. 20, ринковою вартістю згідно зі звітом про оцінку 15  302 519 грн.; 71) будівля виробничої майстерні літ. К, загальною площею 67,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 446332280000, розташована за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, буд. 20, ринковою вартістю згідно зі звітом про оцінку 524  262 грн.
Відповідно до п. 1.1 Договору в порядку та на умовах, визначених цим договором установник управління передає управителеві на строк визначений у п. 1.3 розділу 1 цього договору нерухоме майно (активи) в управління, а управитель приймає в управління об`єкти нерухомого майна та зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цими активами, перелік наведений у цьому пункті.
Згідно з п. 1.2 Договору строк управління активами: з дня укладення цього договору до дня надходження у письмовій формі повідомлення від установника управління про припинення цього договору у разі скасування арешту прийнятих в управління активів або їх конфіскації, іншого судового рішення про їх стягнення в дохід держави, або до іншого строку у разі настання випадків визначених у розділі 6 цього договору або до 06.09.2019.
У відповідності до п. 6.1 Договору він набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та нотаріального посвідчення цього договору та діє до 06.09.2019, якщо інше не передбачено чинним законодавством України або цим договором, проте в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Додатковим договором від 15.02.2019, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Євгеном Вікторовичем, зареєстрований за № 935, внесено зміни до п. 1.2 Договору та викладено його в наступній редакції: строк управління активами: з дня укладення цього договору до дня надходження у письмовій формі повідомлення від установника управління про припинення цього договору у разі скасування арешту прийнятих в управління активів або їх конфіскації, спеціальної конфіскації, іншого судового рішення про їх стягнення в дохід держави, або до іншого строку у разі настання випадків визначених у розділі 6 цього договору або до 11.09.2021.
Також додатковим договором від 15.02.2019 внесено зміни до п. 6.1 Договору та викладено його в наступній редакції: цей договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та нотаріального посвідчення цього договору та діє до 11.09.2021, якщо інше не передбачено чинним законодавством України або цим договором, проте в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Додатковим договором від 12.06.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. за реєстровим № 660, внесено зміни, зокрема, до підпункту 1.1.1 пункту 1 договору (щодо майна, яке передавалось в управління), пункту 1.2. договору (продовжено строк управління активами до 12.06.2024), пункту 6.1. договору (продовжено строк дії договору до 12.06.2024).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що оспорюваний додатковий договір від 12.06.2020 було укладено до припиненого договору, оскільки дія договору про управління активами припиняється в разі скасування арешту прийнятих  управління активів або їх конфіскації, спеціальної конфіскації, іншого судового рішення про їх стягнення в дохід держави, а дія Договору управління майном від 06.09.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко В.І., зареєстрованого в реєстрі № 442, в редакції 11.09.2018., була припинена 17.01.2020 після скасування арешту, який був підставою для укладення такого договору.
Також позивач зазначає, що оспорюваний ним правочин є нікчемним на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про публічні закупівлі", за приписами якої договір про закупівлі є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог ч. 4 ст. 36 цього Закону, якими унормовано, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, тобто оскільки ним змінено перелік майна - істотну умову договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).
Згідно з статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).
З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Як роз`яснено в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Отже, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.
При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14).
Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції, в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні було накладено арешт на нерухоме майно, яке належить позивачу. Ухвалою слідчого судді вказану нерухомість передано в управління Агентства, а останнє на підставі Договору № 422 передало це майно в управління відповідачу 2.
Правові та організаційні засади функціонування Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів визначає Закон України "Про національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів" (надалі - Закон).
Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 1 Закону управління активами - діяльність із володіння, користування та/або розпорядження активами, тобто забезпечення збереження активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, та їх економічної вартості або реалізація таких активів чи передача їх в управління відповідно до цього Закону, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні.
Частиною першою статті 9 Закону визначені такі функції Національного агентства: проведення аналізу статистичних даних, результатів досліджень та іншої інформації про виявлення, розшук та управління активами; підготовка пропозицій щодо формування та реалізації державної політики у сфері виявлення, розшуку та управління активами, розроблення проектів нормативно-правових актів з цих питань; здійснення заходів з виявлення, розшуку, проведення оцінки активів за зверненням слідчого, детектива, прокурора, суду (слідчого судді); організація здійснення заходів, пов`язаних з проведенням оцінки, веденням обліку та управлінням активами; формування та ведення Єдиного державного реєстру активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні; здійснення співробітництва з органами іноземних держав, до компетенції яких належать питання щодо виявлення, розшуку та управління активами, іншими компетентними органами іноземних держав, відповідними міжнародними організаціями; участь у забезпеченні представництва прав та інтересів України у закордонних юрисдикційних органах у справах, пов`язаних з поверненням в Україну активів, одержаних від корупційних та інших злочинів; надання роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги слідчим, детективам, прокурорам та суддям з питань, пов`язаних з виявленням, розшуком, проведенням оцінки та управлінням активами; інші функції, визначені законом.
Згідно з ст. 19 Закону Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року. Зазначені активи приймаються в управління на підставі ухвали слідчого судді, суду чи згоди власника активів, копії яких надсилаються Національному агентству не пізніше наступного робочого дня після їх винесення (надання) з відповідним зверненням прокурора.
У разі прийняття в управління активів, які чи права на які та їх обтяження підлягають державній реєстрації, Національне агентство надсилає того самого дня інформацію про накладення арешту на активи органам, що ведуть державні реєстри таких активів, прав на них або їх обтяжень. У разі прийняття в управління цінних паперів інформація також надсилається відповідним учасникам депозитарної системи України.
Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 21 Закону, управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством, шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління. Активи, зазначені у частині першій цієї статті, прийняті Національним агентством в управління, підлягають оцінці, яка здійснюється визначеними за результатами конкурсу суб`єктами оціночної діяльності, та передачі в управління визначеним за результатами конкурсу юридичним особам або фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому законодавством про державні (публічні) закупівлі. Управління активами здійснюється на підставі договору, укладеного відповідно до глави 70 Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей визначених цим Законом.
Здійснивши аналіз частини першої статті 19 Закону судом апеляційної інстанції встановлено, що Національне агентство є суб`єктом здійснення заходів з управління активами на які накладено арешт у кримінальному провадженні та є єдиним суб`єктом, якому згідно ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва передано виняткове право володіти, користуватись, розпоряджатись майном, шляхами визначеними Законом.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлені Законом України "Про публічні закупівлі".
Основоположним в розумінні Закону України "Про публічні закупівлі" є те, що процедури закупівлі обов`язково застосовуються у разі, якщо оплата за відповідні товари/роботи/послуги здійснюється за рахунок державних коштів.
Відповідно до ст. 43 Закону України «Про публічні закупівлі» (станом на момент укладення додаткової угоди від 12.06.2020) встановлено, що договір про закупівлю є нікчемним у разі укладення договору з порушенням вимог частини четвертої статті 41 цього Закону. 
Відповідно до частини другої  статті 16 цього Кодексу  способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у частині другій  статті 20 Господарського кодексу України.
Колегія суддів наголошує, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними.
Позивач у даному спорі просить визнати недійсним правочин у зв`язку з його нікчемністю на підставі п. 2 ч. 1 ст 43 Закону України «Про публічні закупівлі».
В той же час, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
Зазначена правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17, від 21.11.2019 у справі № 914/2376/18, від 19.02.2020 у справі № 911/269/19, від 18.03.2020 у справі № 910/11655/18.
Водночас Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом (постанова ВП ВС від 04.06.2019 у справі №916/3156/17).
Однак, факти щодо підтвердження обставин нікчемності правочину встановлюються, зокрема, у випадку наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, що відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19).
Оскільки у даному спорі, окрім визнання недійсним додаткового договору від 12.06.2020 у зв`язку із його нікчемністю в силу вимог Закону України «Про публічні закупівлі» також, зазначено таку правову підставу, як недійсність додаткової угоди у зв`язку із припиненням дії Договору управління майном від 06.09.2018 та заявлена вимога скасування реєстраційних записів, внесених на підставі додатково угоди від 12.06.2020, яку позивач вважає нікчемною, а тому суд першої інстанції правомірно досліджував обставини нікчемності спірного правочину.
Відповідно ч. 4 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі. 
Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії; 3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; 5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку; 6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.
Управління активами здійснюється на підставі договору, укладеного відповідно до глави 70 Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Глава 70 Цивільного кодексу України включає статті 1029-1045.
У відповідності до ст. 1029 Цивільного кодексу України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача). 
Договір управління майном може засвідчувати виникнення в управителя права довірчої власності на отримане в управління майно. 
Законом чи договором управління майном можуть бути передбачені обмеження права довірчої власності управителя.
Відповідно до ст. 1030 Цивільного кодексу України предметом договору управління майном можуть бути підприємство як єдиний майновий комплекс, нерухома річ, цінні папери, майнові права та інше майно.
Згідно зі ст. 1031 Цивільного кодексу України договір управління майном укладається в письмовій формі. Договір управління нерухомим майном підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 6 ст. 1032 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених законом, установником управління може бути Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Згідно з ч. 1 ст. 1033 Цивільного кодексу України управителем може бути суб`єкт підприємницької діяльності.
Стаття 1035 Цивільного кодексу України встановлює, що істотними умовами договору управління є: 
1) перелік майна, що передається в управління; 
2) розмір і форма плати за управління майном.
Відповідно до ст. 1036 Цивільного кодексу України строк управління майном встановлюється у договорі управління майном. 
Якщо сторони не визначили строку договору управління майном, він вважається укладеним на п`ять років. 
У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору управління майном після закінчення його строку договір вважається продовженим на такий самий строк і на таких самих умовах.
В той же час, як вірно встановлено судом першої інстанції, з аналізу умов додаткового договору від 12.06.20 вбачається, що ним не було змінено перелік майна стосовно позивача.
Колегія суддів відзначає, що підпунктами 68-71 розділу 1 додаткового договору від 11.09.2018 було передано в управління відповідачу майно позивача.
Додатковим договором від 12.06.2020 до договору управління були внесені зміни до договору управління майном, проте належне позивачу майно залишилось перебувати в управлінні ТВО «ЖК «Воздвиженка», що відображено у підпунктах 32-35 пункту 1 зазначеного додаткового договору.
А тому, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що додатковим договором від 12.06.2020 були внесені зміни в істотні умови щодо переліку майна позивача.
Крім того, судом першої інстанції було правомірно відхилено доводи позивача про те, що дія Договору управління майном від 06.09.2018 була припинена 17.01.2020.
Так, як вірно встановлено судом першої інстанції, арешт на майно позивача дів діяв:
- з 20.04.2018 до 17.01.2020 на підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/19045/17;
- з 30.01.2020. до 11.03.2020 на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/4344/20-к;
- з 18.03.2020 по 15.06.2020 на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/12188/20-к;
- згідно ухвали колегії суддів Дніпровського районного суду м. Києва від 07.04.2020 у справі № 757/28806/18-к (Провадження № 1-кп/755/889/20).
Положеннями частини 1  статті 170 КПК України  визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Колегія суддів відзначає, що арешт активів, які є речовими доказами та об`єктами ймовірної конфіскації, а також їх передача в управління АРМА на підставі ухвали слідчого судді (суду) є діями, які здійснюються з метою досягнення завдань кримінального провадження.
Саме ухвала про арешт активів є тим рішенням органу судової влади, яке тимчасово позбавляє власника відповідних прав.
З моменту арешту активів їх власник тимчасово позбавлений права визначати їхню долю, самостійно ними користуватися, в тому числі передавати їх в тимчасове володіння чи користування третім особам.
Ухвала про передачу активів в управління Агентства є визначеним слідчим суддею спеціальним порядком зберігання речових доказів, яким забезпечується виконання ухвали про арешт цих активів.
Таким чином, з постановленням слідчим суддею ухвали про арешт активів та ухвали про їх передачу в управління АРМА, виключно останнє уповноважується здійснювати права володіння, розпорядження та користування щодо цього майна.
Наявність обмежень у користуванні майном є наслідком прийняття слідчим суддею ухвали про накладення арешту в ході кримінального провадження і не має нічого спільного з укладенням договору управління та продовженням його дії.
Тобто, з наведеного вбачається, що у період чинності відповідного судового рішення про накладення арешту на майно позивача та передачу їх в управління відповідачу 1, право позивача на користування відповідним майном не буде поновлено.
У даному випадку суд звертає увагу заявника на те, що навіть у разі визнання відповідного додаткового договору недійсним, сторони за таким правочином хоча й повернуться у початковий стан, однак законна сила ухвал про арешт, які на сьогодні діють, залишиться незмінною. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 03.02.2020 по справі №910/6091/19.
Відповідно до частини другої  статті 4 Господарського процесуального кодексу України  юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Отже, до господарського суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний  законом  інтерес порушено чи оспорюється, при цьому має бути визначено які права позивача порушені відповідачем та якими законодавчими актами передбачено право позивача на звернення із заявленим позовом.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.
Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного  законом  інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті.
Приписи статті 15 Цивільного кодексу України  передбачають право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
Таким чином, позивачем також не було доведено порушення його прав, щодо захисту яких було пред`явлено позов у цій справі, оскільки права позивача на майно, яке є об`єктом управління, обмежено ухвалами суду в межах кримінальних проваджень і незалежно від недійсності або нікчемності оспорюваного правочину, права на майно позивачу не будуть повернуті до припинення запобіжних заходів в межах зазначених кримінальних проваджень.
А тому, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Вказане вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі № 910/11203/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П  О  С  Т  А  Н  О  В  И  В  :
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Будівельні проекти" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі № 910/11203/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі № 910/11203/20 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали справи № 910/11203/20 повернути до місцевого господарського суду.
         
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 09.02.2021

Головуючий суддя                                                            М.А. Дідиченко 

Судді                                                                                М.А. Руденко

                                                                                Є.Ю. Пономаренко