Постанова
Іменем  України                               
 
13 січня 2021 року
м. Київ
 
справа 472/1103/14
 
провадження № 61-23086 св 19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,  Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ;
представник позивача - ОСОБА_2 ;
відповідачі: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;
представник відповідачів - ОСОБА_5 ; 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 -                      на постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Серебрякової Т. В., Галущенка О. І., Лисенка П. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 

 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3 ) , фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (далі - ФОП ОСОБА_6 ), третя особа - відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області, про визнання незаконними та скасування рішень селищної ради, визнання договорів про встановлення особистого строкового сервітуту недійсними та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом демонтажу тимчасових споруд.
 
Позовна заява мотивована тим, що на підставі договору купівлі-продажу                  від 24 листопада 1999 року йому на праві власності належить нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 . Вказане приміщення використовується ним під магазин-закусочну « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та передано в оренду його матері, яка займається підприємницькою діяльністю (торгівлею продуктами).
Навпроти фасадної сторони вказаного магазину розташовані тимчасові споруди - контейнери, а саме: контейнер, який не працює, що належить ОСОБА_3 , з якою укладено договір особистого строкового сервітуту згідно з рішенням Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області від 05 липня 2012 року № 23 строком на 3 роки; контейнер «ІНФОРМАЦІЯ_2», який належить ОСОБА_6 , з яким спочатку був укладений договір особистого строкового сервітуту згідно з рішенням Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області від 13 травня 2011 року № 14 строком на 3 роки та, в подальшому, розглянувши заяву ФОП ОСОБА_6 про продовження строку дії договору на встановлення особистого строкового сервітуту, Веселинівською селищною радою Веселинівського району Миколаївської області прийнято рішення                    від 25 квітня 2014 року № 26 про надання дозволу ФОП ОСОБА_6 на укладення договору особистого строкового сервітуту на розміщення малої архітектурної форми по АДРЕСА_1 строком на 3 роки; контейнер «ІНФОРМАЦІЯ_3», який належить ОСОБА_6 та ним подана заява на укладення договору особистого строкового сервітуту для розгляду на черговій сесії, але згідно з рішенням  від 25 квітня 2014 року № 14 ФОП ОСОБА_6 відмовлено в погодженні місця розташування вказаної тимчасової споруди.
Розташування зазначених тимчасових споруд біля належного йому нерухомого майна порушує його права як власника, оскільки їх розміщення було проведено без його згоди та з порушенням будівельних та пожежних норм, що створює небезпеку в експлуатації (користуванні) власністю.
Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд: визнати незаконним та скасувати рішення Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області від 05 липня 2012 року № 23, яким погоджено ФОП ОСОБА_3 місце розташування тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності (кіоск промислових товарів) по АДРЕСА_1 , площею                           20 кв. м, затверджено схему прив`язки тимчасової споруди та наданий дозвіл на укладення з Веселинівською селищною радою Веселинівського району Миколаївської області договору особистого строкового сервітуту на земельну ділянку, зазначену у пункті 1 цього рішення, строком на 3 роки; визнати недійсним укладений 12 вересня 2012 року між Веселинівською селищною радою Веселинівського району Миколаївської області та                       ОСОБА_3 договір про встановлення особистого строкового сервітуту; визнати незаконним та скасувати рішення Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області від 02 липня 2015 року № 31, яким наданий дозвіл на укладення договору особистого строкового сервітуту на земельну ділянку для розміщення малої архітектурної споруди (кіоск з продажу промислових товарів), по АДРЕСА_1 , площею 20 кв. м, строком на 3 роки;
визнати недійсним укладений 26 серпня 2015 року між територіальною громадою смт Веселинове та ОСОБА_3 договір про встановлення особистого строкового сервітуту; зобов`язати ФОП ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 нежитловою будівлею по АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу (зносу) тимчасової споруди (кіоску промислових товарів) площею забудови 27,72 кв. м, основна площа - 25,6 кв. м, що розташована по АДРЕСА_1 (приринкова площа) напроти фасадної стіни належної ОСОБА_1 нежитлової будівлі; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області від 25 серпня 2016 року № 87, яким наданий дозвіл ОСОБА_4 в погодженні місця розташування, виготовлення паспорта прив`язки та укладення договору сервітуту щодо розміщення тимчасової споруди торгівельного павільйону, площею 28 кв. м, по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір про встановлення особистого строкового сервітуту від 26 серпня 2016 року, укладений між територіальною громадою смт Веселинове Миколаївської області та ОСОБА_4 , на право розміщення тимчасового об`єкту, торгівельного павільйону площею 28 кв. м, для здійснення підприємницької діяльності строком на 3 роки; зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 нежитловою будівлею; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області від 25 серпня 2016 року № 86, яким наданий дозвіл ОСОБА_4 в погодженні місця розташування, виготовлення паспорта прив`язки та укладення договору сервітуту щодо розміщення тимчасової споруди торгівельного павільйону, площею 12 кв. м, по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір про встановлення особистого строкового сервітуту від 26 серпня 2016 року, укладений між територіальною громадою смт Веселинове та ОСОБА_4 , на право розміщення тимчасового об`єкту, торгівельного павільйону, площею 12 кв. м, для здійснення підприємницької діяльності строком на 3 роки; зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 нежитловою будівлею, шляхом демонтажу (зносу) тимчасової споруди площею 12 кв. м, що розташована за вказаною вище адресою.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Ухвалами Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області                      від 08 листопада 2016 року замінено неналежного відповідача -                                    ФОП ОСОБА_6 на належного - ОСОБА_4 , залучено до участі у справі в якості: відповідача - виконавчий комітет Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, третьої особи - ОСОБА_6 . Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання незаконними та скасування рішень Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, якими було погоджено ФОП ОСОБА_6 місце розташування тимчасової споруди, затверджено схему прив`язки, надано дозвіл на укладання договору особистого строкового сервітуту (рішення від 13 травня 2011 року № 12), надано дозвіл на укладення договору особистого строкового сервітуту (рішення від 25 квітня 2014 року № 26); а також визнання недійсним договору про встановлення особистого строкового сервітуту, який був укладений між ним та Веселинівською селищною радою Веселинівського району Миколаївської області 17 травня 2011 року, та додаткової угоди від 12 травня 2014 року, залишено без розгляду. 
 
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області                            від 13 лютого 2019 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, виконавчого комітету Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області про визнання незаконними та скасування рішень селищної ради, рішень виконавчого комітету селищної ради, визнання недійсними договорів про встановлення особистого строкового сервітуту закрито. Виключено зі складу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області та ОСОБА_6 . 
 
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області                          від 19 червня 2019 року у складі судді Лузан Л. В. у задоволені позову      ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що допущені під час розміщення тимчасових споруд порушення будівельних норм і правил, з врахуванням встановлених обставин справи, призвели до порушення прав позивача або можуть призвести до вказаного в майбутньому. Крім того, відсутні докази й того, що демонтування тимчасових споруд є єдиним можливим способом захисту прав позивача та неможливо застосувати інші, менш обтяжливі для відповідачів способи. Співвідношення наявної відстані між спірними об`єктами та магазином, яка зазначена в висновку експерта та наглядно зображена в ілюстративній таблиці, доданій до нього, а також габаритних розмірів пожежних машин, їх технічних характеристик (довжини пожежного рукава, струменя вогнегасної речовини тощо), спростовує доводи позивача щодо неможливості дотримання загальних вимог забезпечення гасіння пожежі, в разі її виникнення, та безпосередньої загрози майну позивача. Також не знайшло своє підтвердження належними доказами посилання позивача щодо наявності перешкод для вільного доступу до магазину.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від  18 листопада 2019 року     апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 червня 2019 року скасовано та постановлено нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Зобов`язано ФОП ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 нежитловою будівлею, магазин-закусочна « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованою по АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу тимчасової споруди (кіоск промислових товарів), площею 20 кв. м, що розташований по АДРЕСА_1 напроти фасадної стіни належної ОСОБА_1 нежитлової будівлі.
Зобов`язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 нежитловою будівлею, магазин-закусочна « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованою по АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу тимчасової споруди, площею 12 кв. м, що розташована по АДРЕСА_3 напроти фасадної стіни, належної ОСОБА_1 нежитлової будівлі.
Зобов`язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 нежитловою будівлею, магазин-закусочна « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованою по АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу тимчасової споруди, площею 28 кв. м, що розташована по АДРЕСА_2 напроти фасадної стіни, належної ОСОБА_1 нежитлової будівлі. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивовано тим, що встановленням спірних тимчасових споруд з недотриманням протипожежного розриву між групою тимчасових споруд та існуючою будівлею магазину-закусочної « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відповідачі створюють перешкоди позивачу у користуванні належним йому нерухомим майном, оскільки є небезпека експлуатації такого приміщення, яка може виникнути в разі пожежі в одному із спірних об`єктів відповідачів. Тому в силу статті 391 ЦК України зазначене порушене право позивача підлягає захисту у спосіб, визначений позивачем шляхом демонтажу тимчасових споруд відповідачів.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
 
У грудні 2019 року представник ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - подавдо Верховного Суду касаційні скарги, в яких просив оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                    від 28 грудня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 472/1103/14 з Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області. 
 
У січні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи

 
 
Доводи особи, яка подала касаційні скарги 
 
Касаційні скарги є ідентичними та мотивовані тим, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 квітня 2019 року № 162010727 ОСОБА_1 зареєстрував перебудовану (нові технічні характеристики, об`єм будівлі та адреса) нерухому будівлю в 2019 році. Позивачем не лише змінено технічні характеристики належної будівлі, оскільки їх наявні характеристики не відповідають вказаним в правовстановлюючих документах, а й збільшено загальну площу з 119,9 кв. м до 152,7 кв. м.
Можливе порушення норм пожежної безпеки виникли внаслідок не тільки унаслідок розташування вказаних контейнерів біля магазину закусочної позивача, але й в результаті дій останнього щодо здійснення прибудови до свого нежитлового приміщення - магазину, площа якого була збільшена та наближена до тимчасових споруд відповідачів, що не спростовано останнім.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційні скарги
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим. Відтак, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення апеляційного суду немає, оскільки доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
На підставі договору купівлі-продажу від 24 листопада 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори Болгарчук О. Ф., ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 (а.с. 15, т. 1).
 
Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, що перебуває в комунальній власності, та використовується під магазин-закусочну « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
 
Рішенням Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області від 05 липня 2012 року № 23 погоджено                                         ФОП ОСОБА_3 місце розташування тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності (кіоск промислових товарів) по АДРЕСА_1 , площею 20 кв. м, затверджено схему прив`язки тимчасової споруди. Надано дозвіл на укладення із Веселинівською селищною радою Веселинівського району Миколаївської області договору особистого строкового сервітуту на вказану земельну ділянку (а.с. 25, т. 1).
 
12 вересня 2012 року між територіальною громадою смт Веселинове Миколаївської області та ОСОБА_3 укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки,                                   площею 20 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1 , на строк до 12 вересня 2015 року (а.с. 27-28, т. 1).
 
27 червня 2014 року ОСОБА_3 відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області видано паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, який дійсний                                до 12 вересня 2015 року (а.с. 25-32, т. 2).
 
Рішенням Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області від 02 липня 2015 року № 31 надано дозвіл                                      ФОП ОСОБА_3 на укладення із Веселинівською селищною радою Миколаївської області договору особистого строкового сервітуту на земельну ділянку по АДРЕСА_1 строком на 3 роки (а.с. 147, т. 2).
 
26 серпня 2015 року між територіальною громадою смт Веселинове Миколаївської області та ОСОБА_3 укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки,                       площею 20 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1 , на строк до 26 серпня 2018 року (а.с. 157-158, т. 2).
 
11 травня 2018 року між Веселинівською селищною радою Веселинівського району Миколаївської області та ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого остання отримала в строкове платне користування земельну ділянку, площею 30 кв. м, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (мала архітектурна форма (кіоск)), яка розташована по АДРЕСА_1 . Строк дії договору 49 років (а.с. 190-192, т. 4).
 
10 червня 2014 року ОСОБА_4 видано паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на торгівельний павільйон по АДРЕСА_3 , дійсний до 17 травня 2017 року (а.с. 248-257, т. 2).
 
10 червня 2014 року ОСОБА_4 видано паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на торгівельний павільйон по АДРЕСА_2 , дійсний до 10 червня 2017 року (а.с. 258-267, т. 2).
 
Рішеннями Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області від 25 серпня 2016 року № 86 та № 87 надано дозвіл ОСОБА_4 в погоджені місця розташування, виготовлення паспорта прив`язки та укладення договору сервітуту щодо розміщення тимчасових споруд: павільйону, площею 12 кв. м, та павільйону, площею 28 кв. м, по                       АДРЕСА_1 , за умови розміщення тимчасових споруд на відстані від ряду магазинів, яка становить 10 м. Надано дозвіл на укладення договорів сервітуту щодо розміщення тимчасових споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 149-150, т. 2).
 
26 серпня 2016 року між територіальною громадою смт Веселинове Веселинівського району Миколаївської області та ОСОБА_4 укладено два договори про встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки, площею 28 кв. м, та земельної ділянки, площею 12 кв. м, розташованих по АДРЕСА_1 на строк до 26 серпня 2019 року (а.с. 155-156,159-160, т. 2).
 
21 листопада 2016 року на замовлення ОСОБА_4 виготовлено технічний паспорт на тимчасову споруду, торгівельний павільйон по АДРЕСА_2 (а.с. 218-224, т. 2).
 
21 листопада 2016 року на замовлення ОСОБА_4 виготовлено технічний паспорт на тимчасову споруду, торгівельний павільйон по АДРЕСА_3 (а.с. 225-231, т. 2).
 
13 січня 2018 року між територіальною громадою смт Веселинове Миколаївської області та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,0030 га, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована по АДРЕСА_3 (а.с. 42-44, т. 4).
 
13 січня 2018 року між територіальною громадою смт Веселинове Веселинівського району Миколаївської області та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,0020 га, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована по АДРЕСА_3 (а.с. 45-47, т. 4).
 
Згідно з висновком повторної судової будівельно-технічної експертизи                             від 07 грудня 2018 року № 54 розташування спірних тимчасових споруд відносно магазина позивача не відповідає архітектурним, будівельним, протипожежним обов`язковим нормам та правилам. Невідповідність полягає в недотриманні протипожежного розриву (встановлених ДБН «360-92» на час розташування), а саме: тимчасова споруда, площею 20 кв. м (АДРЕСА_1 ) розташована на відстані 5,5 м; тимчасова споруда площею 28 кв. м                            ( АДРЕСА_3 ) розташована на відстані 5,7 м; тимчасова споруда площею 12 кв. м ( АДРЕСА_2 ) розташована на відстані 6,1 м.
 
Обумовлені відстані були встановлені за результатами візуального огляду та лінійних вимірів об`єктів до виступаючої існуючої конструкції навісу будівлі магазину - закусочної « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (розміром 8,5 м х 3,6 м).
 
Розташування об`єктів (тимчасових споруд торгівельних павільйонів, кіосків) відносно будівлі магазину-закусочної «Водолій» не відповідає архітектурним, будівельним, протипожежним обов`язковим нормам та правилам. Невідповідність полягає в недотриманні протипожежного розриву між групою тимчасових споруд (торгівельні павільйони, кіоски) та існуючою будівлею магазину-закусочної «Водолій». Протипожежний розрив повинен становити не менше 15 м. Стосовно відповідності об`єктів чинним екологічним та санітарним нормам, порушень не виявлено.
 
Небезпека експлуатації приміщення магазину-закусочної « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований по АДРЕСА_1 , від розміщення поряд розташованих тимчасових об`єктів (кіоску промислових товарів, площею 20 кв. м, що розташований по АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_3 ; контейнер площею 28 кв. м, та контейнер площею 12 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , та належать на праві власності ОСОБА_4 , може виникнути в разі виникнення пожежі в одному з цих об`єктів, які встановлені групою перед фасадною частиною магазину-закусочної « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з недотриманням нормативного протипожежного розриву, який повинен становити не менше 15 м (а.с. 155-170, т. 4).

2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційні скарги представника ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задоволенню не підлягають.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений частиною другою статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.
 
Згідно з положеннями статей 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
 
Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.
 
Такими способами при порушенні (можливому порушенні в майбутньому) прав власника, не пов`язаних з позбавленням володіння власністю є відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК України, статті 394 ЦК України), усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України), заборона на вчинення дій, які можуть порушити право власника, вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга стаття 386 ЦК України).
 
В той же час, позивач, звертаючись з позовом про захист порушених прав власника, не пов`язаних з позбавленням володіння власністю або вказаних прав, які з достатньою вірогідністю будуть порушені в майбутньому повинен довести, а суд встановити, не тільки порушення вимог закону, зокрема будівельних, санітарних, інших норм та правил, а й факт порушення (реальної можливості порушення) прав, свобод чи інтересів самого позивача, що в сукупності є підставами для захисту його права, оскільки сам по собі факт порушення відповідних норм не є достатньою підставою для задоволення позову.  
 
Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
 
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).
 
Відповідно до частин першої-п`ятої, сьомої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом 
 
Згідно з частинами першою, другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
 
В той же час власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном                       (стаття 391 ЦК України).
 
Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України).
 
У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
 
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.
При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.
 
Відповідно до пунктів 4.1.16 Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій від 19 жовтня 2004 року №126, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 04 листопада 2004 року за № 1410/10009 (які діяли на час виникнення спірних правовідносин), тимчасові споруди, кіоски, ларки тощо повинні розміщуватися на відстані не менше 10 м від інших будівель та споруд, крім випадків, коли згідно з будівельними нормами потрібний більший протипожежний розрив або коли їх можна встановлювати біля зовнішніх стін без отворів, які відповідають вимогам будівельних норм до протипожежних стін.
 
Інвентарні будівлі мобільного типу, кіоски, інші подібні будівлі допускається розміщувати групами, але не більше 10 у групі і площею не більше 800 кв. м Відстань між групами цих будівель та від них до інших споруд повинна становити не менше 15 м.
 
Тимчасові споруди сезонної торгівлі, павільйони, кіоски тощо повинні розміщуватися до будинків та інших споруд на відстані, яку слід приймати залежно від ступеня їх вогнестійкості згідно з ДБН 360-92, але не менше 10 м.
 
Відповідно до частини першої статті 4, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
 
Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
 
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що встановленням спірних тимчасових споруд з недотриманням протипожежного розриву між групою тимчасових споруд та існуючою будівлею магазину-закусочної «Водолій», відповідачі створюють перешкоди позивачу у користуванні належним йому нерухомим майном, оскільки є небезпека експлуатації такого приміщення, яка може виникнути в разі пожежі в одному із спірних об`єктів відповідачів. Тому в силу статті 391 ЦК України зазначене порушене право позивача підлягає захисту шляхом демонтажу тимчасових споруд відповідачів. 

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення апеляційного суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.                     
 
Постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
                                                                                                            
                                                                                                            О. М. Осіян
                                                                                                            
Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                    В. В. Шипович