УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/17013/20
Провадження № 22-ц/4820/341/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 лютого 2021 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд
 
у складі колегії  суддів  судової палати з розгляду цивільних справ: Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С.,Спірідонової Т.В.
 
розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 686/17013/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2020 року у складі судді Продана Б.Г. у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в :
У липні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг в розмірі 135039 грн. 78 коп.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до банку та підписав заяву № б/н від 12 грудня 2007 року, згідно якої отримав кредитну карту з початковим кредитним лімітом 1600 грн, який в подальшому було збільшено до 9000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, доданою до позовної заяви.
Також зазначає, що відповідач при зверненні до банку, підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим підтвердив свою згоду на те що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складають Договір про надання банківських послуг. 
Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач в свою чергу зобов`язався повернути витрачену частину кредитних коштів відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором.
Однак, свої зобов`язання відповідач належним чином не виконував.
У зв`язку із неналежним виконанням умов Договору відповідачем станом на 31 березня 2020 року утворилася кредитна заборгованість в розмірі 224 347 грн 38 коп., яка складається з 7237 грн. 01 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 214 510 грн 37 коп. – заборгованість за простроченими відсотками, 2600 грн – пеня. 
Банк скористався своїм правом на повернення лише частини від повної суми заборгованості та просив стягнути з відповідача на свою користь 135 039 грн 78 коп, яка складається з 7237 грн 01 коп – заборгованості за кредитом та 127 802 грн 77 коп – заборгованість по процентам за користування кредитом (за період з 12 грудня 2007 року по 30 липня 2019 року).
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 7 237 грн 01 коп заборгованості за кредитним договором та судові витрати в сумі 112 грн 45 коп.
АТ КБ «Приватбанк» не погодилося з таким рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог, тому просило в цій частині рішення скасувати та постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в повному обсязі.
Апелянт вказує, що судом першої інстанції прийнято рішення без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі. Апелянт вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги, що позичальник ОСОБА_1 підписав Заяву від 12 грудня 2007 року, в якій окрім персональних даних позичальника, міститься додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки, а саме тип картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду, валюта гривня, початковий кредитний ліміт 1600 грн, базова відсоткова ставка: 3% на місяць (або 36%) на рік), щомісячна комісія 0, тобто сторонами при укладенні кредитного договору були досягненні усі істотні умови договору. Тому, на думку апелянта суд безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами чим порушив вимоги ст. ст. 1046, 1048 ЦК України. Також вказує банк, що при наявності в матеріалах справи Анкети-заяви із зазначенням розміру відсотків, суд першої інстанції не повинен був застосовувати правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, а мав би керуватися правовими висновками у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 127/7543/17.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при укладенні кредитного договору сторони не погодили всі істотні умови договору, в тому числі і розмір процентної ставки, тому стягнув з ОСОБА_1 на користь банку тіло кредиту в сумі 7237 грн 01 коп, проте з таким висновком суду в повній мірі погодитись не можна, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 12 грудня 2007 року відповідачем ОСОБА_1 підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнавав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. В анкеті-заяві сторони погодили, що кредитний ліміт на картковий рахунок складає 1600 грн., базова процентна ставка за користування кредитом 3% в місяць на залишок заборгованості, тобто 36% річних, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.
ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг (розміщені на офіційному сайті Приватбанку - www.privatbank.ua) та погоджується з ними. 
Відповідачу було видано кредитну картку за № НОМЕР_1 з терміном дії до 03/2015 року, в подальшому кредитна картка перевипускалася і відповідач отримав картку за № НОМЕР_2 з терміном дії до 06/16 року.
В подальшому кредитний ліміт змінювався банком, як в сторону збільшення так і зменшення, становив – 2 030 грн, 2 000 грн, 4 000 грн, 4 800 грн, 5 600 грн, 6 600 грн., 9 000 грн., 8 490 грн., 7 470 грн. 
Кредитними коштами відповідач користувався, періодично витрачаючи кредитні кошти, а також повертаючи їх, останній раз поповнення своєї картки відповідач здійснив 28 липня 2014 року, залишок кредитної заборгованості складав 7 237 грн 01 коп.
До Анкети-заяви Банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, в яких зазначено і Тарифи обслуговування кредитних карт.
За розрахунком Банку станом на 31 березня 2020 року відповідач має заборгованості за кредитним договором в розмірі 224347 грн 38 коп., яка складається з 7237 грн. 01 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 214510 грн 37 коп. – заборгованість за простроченими відсотками, 2600 грн – пеня.
Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 135039 грн 78 коп, яка складається з 7237 грн 01 коп – заборгованість за кредитом та 127802 грн 77 коп – заборгованість по процентам за користування кредитом ( за період з 12 грудня 2007 року по 30 липня 2019 року).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що між сторонами було укладено кредитний договір у вигляді анкети-заяви на отримання кредиту та довідки про умови кредитування по кредитній картці «Універсальна» пільговий період 30 днів, які підписані позичальником.
Згідно підписаної позичальником Анкети-заяви від 12 грудня 2007 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідач визнавав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.
В Заяві сторони погодили, що кредитний ліміт на картковий рахунок складає 1600 грн., базова процентна ставка за користування кредитом 3% в місяць на залишок заборгованості, тобто 36% річних, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.
Стаття 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з самого розрахунку заборгованості, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, нараховувався з 12 грудня 2007 року по 31 грудня 2012 року в розмірі 3 % в місяць або 36% на рік, з 01 січня 2013 року по 29 серпня 2014 процентну ставку було знижено до 2,5% в місяць або 30% річних, з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року процентна ставка була збільшена до 2,9% в місяць або 34,8% річних, а з 01 квітня 2015 року до 29 лютого 2020 року розмір процентної ставки ще збільшено до 3,6% в місяць або 43,2 % річних.
З врахуванням заборгованості по кредиту, виходячи з розміру процентної ставки, яка змінювалася позивачем в односторонньому порядку було нараховано заборгованість по процентах.
Таким чином, позивачем за період з 01.04.2015 року по 30.06.2016 року, та з 01.07.2016 року по 29.02.2020 року надано суду розрахунок заборгованості по процентній ставці в розмірі 3,6% в місяць або 43,2 % річних, тобто більшому ніж 3% в місяць або 36% річних, яка не передбачена умовами кредитного договору, а тому такий розрахунок в частині збільшення процентної ставки не можу бути взятий до уваги судом як належний та допустимий доказ розміру наявності заборгованості позичальника перед банком.
Іншого розрахунку банк суду не надав. 
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді можливість збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитними коштами.
Відповідний правовий висновок зроблений Великою Палатою Верхового Суду у постанові від 03.07.2019 року, справа № 342/180/17, який відповідно до норм ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватись судом при застосуванні норм права при вирішенні спору у подібних правовідносинах.
За таких обставин колегія судів приходить до висновку, що розмір відсотків за користування кредитними коштами повинен бути розрахований в межах погодженої сторонами процентної ставки до 3% в місяць або 36 % річних та на строк дії картки, як це погоджено сторонами при укладенні кредитного договору.
       Тому, рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні процентів за користування кредитними коштами не відповідає обставинам справи, постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, оскільки ці вимоги банку підлягали частковому задоволенню.
       З наданого банком розрахунку вбачається, що процентна ставка до 3% в місяць застосовувалася банком в період з 12 грудня 2007 року по 31 березня 2015 року, тому саме за цей період часу підлягають стягненню нараховані банком відсотки в сумі 2016 грн 95 коп.
З 01 квітня 2015 року банк в одноособовому порядку збільшив розмір відсоткової ставки без погодження з позичальником та встановив 3,6% в місяць або 43,2 % річних, проте колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь банку відсотки за користування кредитними коштами на рівні погодженої відсоткової ставки 3% в місяць або 36 % річних за період з 01 квітня 2015 року до закінченні строку дії картки, тобто до 30 червня 2016 року, а саме за 471 день прострочки.
Таким чином, розмір заборгованості по відсоткам становить в загальному за період з 12 грудня 2007 року по 30 червня 2016 року - 5 263 грн 44 коп, а саме за період з 12 грудня 2007 року по 31 березня 2015 року в сумі 2016 грн 95 коп, а з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2016 року в сумі 3246 грн 49 коп ( 36:360х471х6892,77:100) згідно розрахунку банку.
Крім того згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Як передбачено ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів.
Наслідком невиконання боржником грошового зобов`язання за кредитним договором є сплата ним кредитору неустойки та процентів від простроченої суми.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Щодо застосування вказаних норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Таким чином, враховуючи, що строк кредитування відповідає строку дії картки, тобто до кінця червня 2016 року, тому колегія суддів вважає, що вимоги Банку щодо стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими після 30 червня 2016 року є необґрунтованими.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні процентів по кредиту не відповідає обставинам справи, постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню в повному обсязі, оскільки в даному випадку необхідно визначати загальну суму стягнення та розмір судових витрат, отже позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню. 
З ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню кредитна заборгованість в розмірі 12500 грн 45 коп, яка складається з 7237 грн 01 коп. тіло кредиту та заборгованість по процентами в розмірі 5263 грн 44 коп. 
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 189 грн 18 коп ( 12500,45х100:135039,78=9%х2102:100). При зверненні до апеляційного суду позивач сплатив 3153 грн., тому з урахуванням загальної суми задоволених вимог на його користь з відповідача підлягає стягненню 283 грн 77 коп витрат за подання апеляційної скарги: (9%х3153:100=283,77). Загальний розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 472 грн 95 коп (189,18+283,77).
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
       Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення:
       Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором в розмірі 12500 грн 45 коп (дванадцять тисяч п`ятсот гривень сорок п`ять копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570)судові витрати у розмірі 472 грн 95 коп по сплаті судового збору.
В решті позову відмовити.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24 лютого 2021 року.

Судді                         А.М. Костенко
Р.С. Гринчук
Т.В. Спірідонова