ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 814/3271/14
адміністративне провадження № К/9901/25827/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргу Жовтневої об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області
на постанову   Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.01.2016 року (суддя Желєзний І.В.)
та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 року (головуючий суддя Золотніков О.С., судді: Осіпов Ю.В., Скрипченко В.О.)
у справі     № 814/3271/14
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкрейніан шугар компані»
до Жовтневої об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області
про     визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юкрейніан шугар компані» (далі - позивач, Товариство) звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовом до Жовтневої об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (після реорганізації Жовтневої об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області) (далі - відповідач, податковий орган) в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.07.2014 року № 0004641500 та № 0004631500, якими зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість та зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 04.01.2016 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 року, адміністративний позов задовольнив. 
Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 17.07.2014 року № 0004641500.
Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 17.07.2014 року № 0004631500.
При розгляді справи суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідач не довів суду законність та обґрунтованість прийнятих податкових повідомлень-рішень. Натомість позивачем надано суду достатні докази на підтвердження реальності господарських операцій з контрагентами.
Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, податковий орган звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Податковий орган посилається, зокрема, на відомості по ланцюгу постачання щодо контрагентів позивача.
Доводи касаційної скарги дублюють доводи апеляційної скарги.
У запереченні на касаційну скаргу Товариство вказує, що податковим органом не зазначено, в чому саме полягає порушення норм матеріального та процесуального права судами попередніх інстанцій.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами справи передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом проведена документальна позапланова виїзна перевірка правомірності нарахування позивачем від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування ПДВ в рахунок майбутніх платежів за грудень 2013 року, яке виникло за рахунок від`ємного значення з ПДВ, яке декларувалось за серпень, вересень, жовтень, листопад 2013 року, за результатами якої складено акт від 25.06.2014 року № 459/14-20-15-34539925.
Висновками акта перевірки встановлено порушення:
- пп. «а» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого суб`єктом господарювання завищено заявлену суму бюджетного відшкодування в розмірі 356   571 грн за грудень 2013 року;
- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в зв`язку з чим підприємством завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту на 93 608,75 грн за грудень 2013 року.
На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 17 липня 2014 року:
- № 0004641500, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 110 047 грн;
- № 0004631500, яким зменшено суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 534 857 грн, з яких сума завищення бюджетного відшкодування 356   571 грн та 178   286 грн штрафних санкцій.
За приписами частини 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Щодо податкового повідомлення-рішення № 0004641500.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що    в грудні 2013 року позивачем здійснено реалізацію СГ ТОВ «Ставки» одного контейнера - 40 футового б/у за ціною 22 500 грн, у той час як його балансова (залишкова) вартість складала 100   940,67 грн, чим, на думку податкового органу, порушено п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з ПДВ за грудень 2013 року на суму 16   438,13 грн.
Вказаний контейнер був придбаний і використовувався позивачем для транспортування імпортного обладнання з виробництва цукру в 2008 та 2011 роках. Після доставки обладнання на територію підприємства контейнер у господарській діяльності не використовувався та значний час зберігався на відкритому складському майданчику. З метою подальшої реалізації в лютому 2013 року позивач замовив незалежну оцінку ринкової вартості контейнера. Згідно звіту про оцінку вартості, виконаному ТОВ «Оціночна компанія «Аспект», ринкова вартість 40-футового контейнера склала 20 250 грн з урахуванням ПДВ. 
Доводи касаційної скарги в цій частині зводяться до того, що договір поставки, яким реалізовано контейнер, укладено лише через 10 місяців з дня затвердження звіту про оцінку вартості, відповідно до чого можливо зробити висновок, що за даний проміжок часу ринкова ціна була змінена та висновки звіту втратили свою актуальність.
Суд не погоджується з доводом податкового органу, оскільки такий ґрунтується виключно на припущенні та не підтверджений матеріалами справи. 
Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, про правомірність визначення позивачем бази оподаткування від операції з продажу (поставки) контейнера, виходячи з договірної вартості цього контейнера.
В свою чергу, висновок податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту за грудень 2013 року на загальну суму ПДВ 93   608,76 грн ґрунтується на визнанні безтоварною господарської операції Товариства з ТОВ «Сантехжилстрой».
Суди попередніх інстанцій встановили, що позивачем (замовник) укладено з ТОВ «Сантехжилстрой» (підрядник) договір на виконання підрядних робіт від 21.06.2013 року № 21/06/2013, відповідно до якого підрядник зобов`язується виготовити комплекс підрядних робіт по модернізації устаткування Товариства, а замовник приймає та оплачує надані роботи. Ціна за виконання робіт визначена в додаткових угодах № 1 та № 2 до цього договору.
На підтвердження виконання умов договору позивачем надані податкові накладні, акти приймання виконаних будівельних робіт, довідки про вартість виконаних робіт, виписку по рахунку Товариства.
Дослідивши надані документи, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що за своєю формою та змістом вони відповідають вимогам чинного законодавства, наявності недоліків (дефектів форми, змісту або походження), які б згідно з частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, спричинили втрату ними юридичного статусу первинних документів, податковим органом не доведено.
В обґрунтування висновку щодо безтоварності господарських операцій  з ТОВ «Сантехжилстрой» податковий орган посилається на акт ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 27 травня 2014 року № 410/14-03-22-08/36622941 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Сантехжилстрой» з питань визначення повноти нарахування та сплати податків за період з 1 січня 2013 року по 1 березня 2014 року по фінансово-господарських взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками, а також на лист Ленінської ОДПІ у м. Луганську ГУ Міндоходів у Луганській області від 24 березня 2014 року № 431/10/09-2 щодо досудового розслідування кримінального провадження стосовно посадових осіб ТОВ «ТБК «Фаворі-строй», тобто контрагента ТОВ «Сантехжилстрой». 
Враховуючи викладене, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій,    що   можливе порушення податкового законодавства контрагентом позивача, а тим більше по ланцюгу постачальників, не означає «автоматичного» порушення вимог податкового законодавства самим позивачем. У позивача відсутній обов`язок і можливості перевіряти добросовісність контрагентів. У взаємовідносинах з позивачем ТОВ «Сантехжилстрой» виконало свої зобов`язання у повному обсязі
Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції, що податковим органом не доведено правомірність податкового повідомлення-рішення № 0004641500.
Щодо податкового повідомлення-рішення № 0004631500.
Судами попередніх інстанцій встановлено та не спростовано податковим органом, що сума зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 356   571 грн сформована за рахунок залишку від`ємного значення з ПДВ за попередні податкові періоди: серпень, вересень, жовтень і листопад 2013 року. 
Під час здійснення перевірки показників декларації з ПДВ за листопад 2013 року відповідач дійшов висновку про завищення позивачем від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту (акт № 250/14-20-15-34539925 від 16.05.2014 року). 
За результатами перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.06.2014 року № 0003741500, яке оскаржене позивачем до суду. 
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.10.2014 року по справі № 814/2911/14, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 року, податкове повідомлення-рішення від 05.06.2014 року № 0003741500 визнано протиправним та скасовано.
Ухвалою Вищого адміністративного суду від 14.04.2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою податкового органу на рішення судів у справі № 814/2911/14.
За приписами ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства  України (в редакції, яка діяла на час прийняття рішення судами попередніх інстанцій) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
В касаційній скарзі рішення у справі № 814/2911/14 проігноровано, податковий орган наводить доводи щодо правомірності висновків акта перевірки № 250/14-20-15-34539925 від 16.05.2014 року, які досліджені при розгляді справи № 814/2911/14.
Враховуючи викладене, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що відповідач не надав суду беззаперечних доказів безтоварності господарських операцій позивача з контрагентами і не довів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Доводи касаційної скарги податкового органу зводяться виключно до повторення доводів апеляційної скарги, яким надано оцінку судом апеляційної інстанції, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено.
Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги
Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій  виконано  всі  вимоги  процесуального  законодавства, всебічно  перевірено  обставини  справи,  вирішено  справу  у  відповідності  до  норм  матеріального  права, постановлено  обґрунтовані  рішення,  в  яких  повно  відображені  обставини,  що  мають  значення  для  справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.
Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Жовтневої об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення. 
Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.01.2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2016 року у справі     № 814/3271/14 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 Головуючий суддя	  	  І.А. Васильєва	
 Судді:	  	  С.С. Пасічник	
 	  	  В.П. Юрченко