П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/3825/20	
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                           суддів – Джабурії О.В.,
-  Кравченка К.В.,
при секретарі судового засідання Болтушенка А.О.,
за участю представника апелянта – Стужука О.В.,
                позивача Францевича А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного бюро розслідувань на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 

                                                  В С Т А Н О В И Л А :

           05 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог,  просив:
          - визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків Директора Державного бюро розслідувань № 233 - ос від 31.03.2020 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого другого слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань (управління з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Державного бюро розслідувань 02.04.2020 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису з припиненням державної служби;
          - визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків Директора Державного бюро розслідувань №366-ос від 01.06.2020 року Про внесення змін до наказу від 31.03.2020 року №233-ос Про звільнення працівників Державного бюро розслідувань;                    - поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого другого слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань (управління з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Державного бюро розслідувань або іншій рівнозначній посаді з 02 червня 2020 року;                    - стягнути з Державного бюро розслідувань на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 квітня 2020 року по дату ухвалення рішення у справі.
          В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, в порушення вимог ч.3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, в редакціях на час скорочення посади державної служби - слідчого, з 30.08.2019 і до моменту видачі наказу про звільнення позивача, Державне бюро розслідувань так і не попередило його про скорочення посади державної служби - слідчого другого слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань (управління з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції). Крім того, відповідачем не запропоновано ОСОБА_1 іншу роботу, відповідно до вимог ст. 49-2 Кодексу Законів про працю України, в редакціях на час скорочення посади державної служби - слідчого управління організації досудових розслідувань Центрального апарату Державного бюро розслідувань.
          Позивач зазначив, що 03.03.2020 отримав попередження про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури Державного бюро розслідувань та відповідно до наказів Державного бюро розслідувань від 14.02.2020 № 42 «Про затвердженню структури центрального апарату Державного бюро розслідувань» та від 27.02.2020 № 21 ДСК «Про затвердження та введення в дію штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань на 2020 рік». У попередженні зазначено про скорочення посади слідчого другого слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань (управління з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Державного бюро розслідувань по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення цього повідомлення. Також, у попередженні вказано, що позивач буде звільнений на підставі п. 1 ч. 1 сх. 87 Закону України «Про державну службу» з виплатою згідно з частиною четвертою цієї статті вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Державне бюро розслідувань не запропонувало позивачу перелік вакантних посад слідчих відповідно до нового штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань.
           ОСОБА_1 вказав, що 31.03.2020 року направив на адресу Державного бюро розслідувань заяву про призначення (переведення) його на будь-яку вакантну посаду слідчого центрального апарату Державного бюро розслідувань. Проте заява позивача не була розглянута та не врахована при прийнятті оскаржуваного рішення.
          Крім того, позивач зазначив, що наказ про його звільнення підписаний не уповноваженою на то особою.
          Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що з урахуванням останніх змін у законодавстві, в разі вивільнення державного службовця у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців, ліквідації державного органу, реорганізації державного органу тощо, роботодавець, керуючись нормами чинного законодавства, завданнями і принципами державної служби, може, а не зобов`язаний запропонувати працівнику (державному службовцю) іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. 
          Відповідач зазначив, що звільнення ОСОБА_1 відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
          Визнано протиправним та скасовано наказ виконувача обов`язків Директора Державного бюро розслідувань № 233 - ос від 31.03.2020 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого другого слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань (управління з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Державного бюро розслідувань 02.04.2020 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису з припиненням державної служби.
          Визнано протиправним та скасовано наказ виконувача обов`язків Директора Державного бюро розслідувань №366-ос від 01.06.2020 року «Про внесення змін до наказу від 31.03.2020 року №233-ос «Про звільнення працівників Державного бюро розслідувань».
          Поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого другого слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Державного бюро розслідувань з 02.06.2020 року.
          Стягнуто з Державного бюро розслідувань на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.06.2020 року по 12.11.2020 року у сумі 350 874,04 грн. (триста п`ятдесят тисяч вісімсот сімдесят чотири гривні 04 копійки) з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.
          У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
          Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого другого слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань (управління з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Державного бюро розслідувань з 02.06.2020 року та в частині стягнення з Державного бюро розслідувань на користь ОСОБА_1 заробітної плати за період вимушеного прогулу з 02.06.2020 року по 12.11.2020 року у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 63 654,14 грн (шістдесят три тисячі шістсот п`ятдесят чотири гривні 14 копійок) з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.
          Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо не підтвердження повноважень особи, яка підписала оскаржувані накази про звільнення позивача, у зв`язку із чим безпідставно поновив ОСОБА_1 на посаді. Апелянт зазначив, що у зв`язку зі зміною правового статусу ДБР з центрального органу виконавчої влади на правоохоронний орган, замість посад державної служби введено іншу категорію посад - рядового і начальницького складу. Жодного нормативно - правового акту, який би передбачав переведення державного службовця на посаду рядового або начальницького складу на навпаки не існує.
          Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.
          Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
19 листопада 2018 року наказом директора Державного бюро розслідувань № 184-ос ОСОБА_1 призначено на посаду слідчого другого слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань (управління з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Державного бюро розслідувань (т.1 а.с.28, 236).
ОСОБА_1 призначено на посаду за результатами конкурсу проведеного в порядку, передбаченому ч.3 ст. 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та Типового порядку проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у Державному бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1069 від 20.12.2017.
21 листопада 2018 року позивачем складено присягу державного службовця (т.1 а.с.222).
03 березня 2020 року позивач отримав попередження про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури Державного бюро розслідувань та відповідно до наказів Державного бюро розслідувань від 14.02.2020 № 42 «Про затвердженню структури центрального апарату Державного бюро розслідувань» та від 27.02.2020 № 21 ДСК «Про затвердження та введення в дію штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань на 2020 рік» (т.1 а.с.29, 260).
В попередженні зазначено, що позивача буде звільнено на підставі п. 1 ч. 1 сх. 87 Закону України «Про державну службу» з виплатою згідно з частиною четвертою цієї статті вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.
31 березня 2020 року позивач звернувся до виконувача обов`язків директора Державного бюро розслідувань Соколова О. із заявою, в якій просив призначити (перевести) його на будь-яку вакантну посаду слідчого центрального апарату (будь-якого підрозділу де є посада слідчого) Державного бюро розслідувань (т.1 а.с.35, 262).
31 березня 2020 року наказом виконувача обов`язків Директора Державного бюро розслідувань Олександра Соколова № 233-ос, відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 4 ст. 87 Закону України «Про державну службу», ОСОБА_1 звільнено з посади слідчого другого слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань (управління з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Державного бюро розслідувань 02.04.2020 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису з припиненням державної служби (т.1 а.с.30).
01 червня 2020 року, наказом виконуючого обов`язки директора Державного бюро розслідувань Олександра Соколова № 366 - ос «Про внесення змін до наказу від 31.03.2020 року №233-ос «Про звільнення працівників Державного бюро розслідувань» відповідно до п.8 ч.1 ст.12 Закону України «Про державне бюро розслідувань», у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю працівника з 01.04.2020 року по 29.05.2020 року наказано п.26 наказу від 31.03.2020 року №233-ос «Про звільнення працівників Державного бюро розслідувань» викласти в такій редакції:
«Звільнити ОСОБА_1 з посади слідчого другого слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Державного бюро розслідувань 01.06.2020 року у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису з припиненням державної служби…» (т.1 а.с.145, 268).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності у ОСОБА_3 повноважень виконувати обов`язки директора Державного бюро розслідувань, та приймати накази щодо звільнення осіб складу, станом на дату прийняття спірного наказу. Інші підстави, зазначені ОСОБА_1 в обґрунтування протиправності оскаржуваного наказу, судом першої інстанції відхилені. 
Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
12 листопада 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон № 794-VIII «Про Державне бюро розслідувань» (далі - Закон № 794-VIII), який набрав чинності з 01 березня 2016 року, відповідно до якого ДБР визначено як центральний орган виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції (ст.1).
Завданнями ДБР відповідно до статті 5 Закону № 794-VIII є запобігання, виявлення, припинення, розкриття і розслідування:
1) злочинів, вчинених службовими особами, які займають особливо відповідальне становище відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про державну службу", особами, посади яких віднесено до першої - третьої категорій посад державної служби, суддями та працівниками правоохоронних органів, крім випадків, коли ці злочини віднесено до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України;
2) злочинів, вчинених службовими особами Національного антикорупційного бюро України, заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури або іншими прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, крім випадків, коли досудове розслідування цих злочинів віднесено до підслідності детективів підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України;
3) злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (військових злочинів), крім злочинів, передбачених статтею 422 Кримінального кодексу України.
За змістом положень статті 6 Закону № 794-VIII, ДБР відповідно до покладених на нього завдань та у межах своєї компетенції, серед іншого: бере участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері протидії злочинності, вносить відповідні пропозиції на розгляд Кабінету Міністрів України; припиняє і розкриває злочини, розслідування яких віднесено до його компетенції; здійснює оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування злочинів, віднесених до підслідності ДБР, на підставах та в порядку, встановлених законом; розробляє і затверджує методику розслідування окремих видів злочинів; вживає заходів для повернення в Україну з-за кордону коштів та іншого майна, одержаних внаслідок вчинення злочинів, віднесених до підслідності ДБР; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Незалежність ДБР від незаконного втручання у його діяльність гарантується, зокрема, визначеними цим та іншими законами: 1) спеціальним статусом ДБР, особливим порядком визначення його загальної структури, фінансування та організаційного забезпечення діяльності; 2) особливим порядком добору, призначення та звільнення ДБР, першого заступника Директора ДБР і заступника Директора ДБР, а також вичерпним, визначеним законом, переліком підстав для припинення їхніх повноважень; 3) порядком здійснення повноважень ДБР та його працівниками; 4) колегіальним прийняттям найбільш важливих рішень керівництвом ДБР; 5) забороною незаконного втручання у здійснення повноважень працівників ДБР; 6) належною оплатою праці працівників ДБР і соціальними гарантіями; 7) правовим захистом і забезпеченням особистої безпеки працівників ДБР, їхніх близьких родичів (стаття 4 Закону № 794-VIII).
Отже, нормами Закону № 794-VIII (у вказаній вище редакції) ДБР визначався як орган із спеціальним статусом, структурно незалежний від існуючих правоохоронних органів та органів безпеки.
На виконання пункту 1 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 794-VIII Кабінет Міністрів України 29 лютого 2016 року прийняв постанову № 127 «Про утворення Державного бюро розслідувань».
03 грудня 2019 року Верховна Рада України, з метою удосконалення правових основ організації та діяльності ДБР, прийняла Закон № 305-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» (далі - Закон № 305-IX), який набрав чинності 27 грудня 2019 року.
Статтею 1 Закону № 794-VIII (тут і надалі - у редакції Закону № 305-IX) визначено, що ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.
Отже з 27 грудня 2019 року ДБР припинило своє існування, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції та змінило статус на державний правоохоронний орган.
За обставинами справи, 03 березня 2020 року ДБР повідомило ОСОБА_1 про наступне вивільнення (звільнення) на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу", відповідно до якої  підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Як вбачається зі штатного розпису центрального апарату ДБР на 2019 рік Перше  управління організації досудових розслідувань (управління з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Державного бюро розслідувань включало в себе три слідчі відділи, в кожному з яких було передбачено 19 посад слідчих - державних службовців  (загалом 57) (т.2 а.с.124).
Згідно нового штатного розпису центрального апарату ДБР на 2020 рік, затвердженим наказом ДБР № 21ДСК від 27.02.2020 року, створено відділ організації досудових розслідувань, в якому передбачено сім посад слідчих - державних службовців.
Отже, вказані обставини підтверджують скорочення штату державних службовців апарату ДБР, що враховано судом першої інстанції при відхиленні відповідних доводів позивача.
Судова колегія враховує, що ОСОБА_1 не оскаржене рішення в частині мотивів, з яких воно було прийнято. Отже доведеними є обставини скорочення штату ДБР та відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.49-2 КЗпП України.
Щодо доводів позивача, з якими погодився суд першої інстанції, що відсутності у ОСОБА_3 повноважень на підписання оскаржуваних наказів, судова колегія зазначає наступне.
Статтями 10 та 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» визначено, що директор Державного бюро розслідувань займає найвищу посаду служби в Державному бюро розслідувань, яка є державною службою особливого характеру.
Повноваження Директора Державного бюро розслідувань визначені статтею 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», які властиві керівнику державної служби.
Пунктами 1,2,6 частини 1, частини 4 статті 12 вказаного Закону передбачено, що Директор Державного бюро розслідувань: несе відповідальність за діяльність Державного бюро розслідувань, зокрема законність здійснюваних Державним бюро розслідувань оперативно-розшукових заходів, досудового розслідування, додержання прав і свобод людини і громадянина;
організовує роботу Державного бюро розслідувань, призначає та звільняє першого заступника і заступників Директора Державного бюро розслідувань у порядку, визначеному цим Законом, а також визначає їхні обов`язки.
У разі звільнення Директора Державного бюро розслідувань з посади, його смерті або відсутності відомостей про місце його перебування повноваження Директора Державного бюро розслідувань протягом 60 днів виконує його перший заступник, а в подальшому - почергово кожний із заступників і знову перший заступник з ротацією кожні 60 днів до того часу, доки не буде призначено нового Директора Державного бюро розслідувань у порядку, передбаченому цим Законом. Строк виконання повноважень розпочинається відповідно з дня, наступного за днем звільнення Директора Державного бюро розслідувань, або з дня, наступного за днем його смерті, або з дня, наступного за останнім днем, коли місце перебування Директора Державного бюро розслідувань було відомо.
17 березня 2020 року до виконання обов`язків Директора Державного бюро розслідувань приступив заступник Директора Державного бюро розслідувань - ОСОБА_3 , що цілком узгоджується з положенням ч.4 ст.12 Закону №794-VIII. 
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на час спірних відносин керівником Державного бюро розслідувань зазначено ОСОБА_3 , що відповідно до приписів ч.1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" є достатнім доказом на підтвердження його повноважень.
З урахуванням ч.1, ч.3 ст.10, ч.1, ч.4 ст. 12 Закону України "Про Державне бюро розслідувань", висновки суду першої інстанції щодо відсутності повноважень у т.в.о. Директора ДБР Соколова О.В. на видання наказів про звільнення ОСОБА_1 є помилковими.
Крім того, призначення ОСОБА_3 виконувачем обов`язків директора ДБР не є предметом даного спору.
Додатково, на підтвердження у ОСОБА_3 повноваження виконувати обов`язки директора ДБР, апелянтом надані накази ДБР від 17.03.2020 року № 179-ос, від 18.05.2020 року № 327-ос та від 20.07.2020 № 352, на підставі яких ОСОБА_3 виконував повноваження директора ДБР з 17.03.2020 року до 17.09.2020 року включно.
Суд першої інстанції надав невірну правову оцінку обставинам справи, в зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. 
Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.317 КАС України, підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 308,310,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державного бюро розслідувань – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року – скасувати та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в повному обсязі.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
          Повний текст складений та підписаний колегією суддів 02 лютого 2021 року.

Головуючий:                                                                       Н.В.Вербицька
          Суддя:                                                                       О.В.Джабурія                                                            Суддя:                                                                                К.В.Кравченко