ПОСТАНОВА
Іменем України

19 березня 2021 року   
Київ
справа №640/2674/19
адміністративне провадження №К/9901/28403/20
              
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),
суддів: Дашутіна І.В.,  Усенко Є.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу №640/2674/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛВІ-ТЕХМАШ» до Головного управління ДФС у місті Києві, Державної фіскальної служби України, Комісії Головного управління Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації про скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві, яке є правонаступником Головного управління ДФС у м. Києві, на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року (головуючий суддя -           Кобаль М.І, судді: Бужак Н.П., Костюк Л.О.),-
ВСТАНОВИВ:
Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 24 грудня 2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛВІ-ТЕХМАШ» до Головного управління ДФС у місті Києві, Державної фіскальної служби України, Комісії Головного управління Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації про скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнив.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у м. Києві, яке є правонаступником Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС) 17 січня 2020 року подало апеляційну скаргу.
Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 3 лютого 2020 року залишив апеляційну скаргу без руху та надав скаржнику строк тривалістю десять днів з моменту отримання копії ухвали для надання документа про сплату судового збору.
На виконання вимог вказаної ухвали, отриманої 12 лютого 2020 року, ГУ ДПС 21 лютого 2020 року направило клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2020 року відмовлено ГУ ДПС у задоволенні клопотання про продовження строку на усунення недоліків, апеляційну скаргу повернуто апелянту.
Вказана ухвала вмотивована тим, що у клопотанні про продовження строк заявник не зазначає ні орієнтовний термін, на який слід продовжити строк для усунення недоліків апеляційної скарги, ані коли у нього з`явиться можливість для надання документа про сплату судового збору.
23 березня 2020 року ГУ ДПС вдруге подало апеляційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року з клопотаннями про звільнення від сплати судового збору та поновлення строку на апеляційне оскарження.
Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 16 квітня 2020 року у задоволенні клопотання ГУ ДПС про звільнення від сплати судового збору відмовив. Апеляційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків тривалістю десять днів з моменту закінчення карантину, пов`язаного із запобіганням поширення коронавірусної інфекції (СOVID-19).
Відповідно до вказаної ухвали апеляційний суд визнав неповажними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження посилання апелянта на невизначеність строку повторного звернення до суду. Суд також вказав на відсутність доказів оскарження відповідачем ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2020 року про повернення первинної апеляційної скарги.
Ухвала про залишення вдруге поданої апеляційної скарги без руху була отримана уповноваженою особою ГУ ДПС 24 квітня 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.
7 липня 2020 року відповідач направив до суду апеляційної інстанції заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучив документ про сплату судового збору та просив поновити строк на апеляційне оскарження. Такі вимоги вмотивовані тим, що звернення сторони із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження протягом строку, встановленого частиною другою статті 299 КАС України, є підставою для прийняття апеляційної скарги до розгляду судом. Апелянт наголошував, що єдиною перешкодою, що потягнула за собою повернення первинної апеляційної скарги, стала відсутність документа про сплату судового збору.
Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 30 вересня 2020 року відмовив у задоволенні заяви ГУ ДПС про поновлення строку на апеляційне оскарження та у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що поважними визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. У зв`язку з цим апеляційний суд визнав неповажними посилання апелянта на те, що він має право на повторне звернення з апеляційною скаргою у межах строку, передбаченого частиною другою статті 299 КАС України. Водночас, жодних доказів, які б свідчили про відсутність можливості подати апеляційну скаргу у встановлений строк, надано не було.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ГУ ДПС подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження та направити справу для продовження розгляду до Шостого апеляційного адміністративного суду. 
В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначено, що своєчасна реалізація права на апеляційне оскарження була унеможливлена внаслідок обмеженого фінансування податкового органу. Просить врахувати, що апеляційну скаргу подано до спливу одного року на апеляційне оскарження. Зазначає, що у разі відмови у відкритті провадження апеляційним судом у зв`язку із несплатою податковими органами судового збору, ГУ ДПС буде позбавлена наданого їй Конституцією та іншими законами України права на оскарження рішення до суду вищої інстанції. Звертає увагу, що право на судовий захист входить до переліку тих прав, що захищаються Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. 
Позивач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України (в редакції, чинній з 8 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ухвали Верховного Суду від 18 січня 2021 року касаційне провадження у справі відкрито з метою перевірки доводів касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема статті 299 КАС України.
Враховуючи реформування податкової системи і реорганізацію податкових органів, на час розгляду цієї справи органом, який виконує функції, зокрема у сфері реалізації державної податкової політики, є Державна податкова служба України та її територіальні органи. Отже, у цій справі наявні підстави для здійснення заміни сторони у справі в порядку, встановленому статтею 52 КАС України, шляхом заміни Головного управління ДФС у місті Києві на його правонаступника - Головне управління ДПС у місті Києві, для якого усі дії, вчинені в адміністративному процесі, обов`язкові в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Вимоги до форми і змісту апеляційної скарги передбачені у статті 296 КАС України, пунктом 1 частини п`ятої якої передбачено, що до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.
Механізм реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення врегульовано Главою першою Розділу ІІІ КАС України.
Так, частиною першою статті 295 КАС України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно з частиною другою статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (частина восьма статті 169 КАС України).
Пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки (частина друга статті 299 КАС України).
Таким чином, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою після закінчення строків, установлених статтею 295 КАС України, та якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.
Частинами першою та другою статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо сплати судового збору.
Наведеною процесуальною нормою чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку апеляційного оскарження, а також належного оформлення апеляційної скарги. Для цього особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
При цьому норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин у справі.
Отже, процесуальний строк звернення до суду покликаний забезпечувати принцип правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін спору. Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку, зокрема на апеляційне оскарження, суди повинні надавати оцінку причинам, що зумовили пропуск строку.
На думку колегії суддів, сам по собі факт повернення апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку, тому при вирішенні питання про поважність наведених скаржником причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а також період часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідне рішення суду, яким чином діяла ця особа протягом зазначеного часу. Суди мають враховувати, чи вчинялись особою, яка має намір подати апеляційну скаргу, усіх можливих та залежних від неї дій у розумні строки, без невиправданих зволікань з метою виконання процесуального обов`язку щодо дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень.
Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду від 19 червня 2020 року (справа № 280/4682/19), від 18 червня 2020 року (справа № 400/524/19), від 17 червня 2020 року (справа № 280/4951/19), від 15 травня 2020 року (справа № 820/1212/17) тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, вперше відповідач оскаржив в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в межах строку, визначеного статтею 295 КАС України.
З матеріалів справи слідує, що повернення апеляційної скарги вперше було зумовлено невиконанням вимог ухвали суду від 3 лютого 2020 року про залишення апеляційної скарги без руху в частині сплати судового збору. При цьому суд не знайшов підстав для задоволення клопотання позивача про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги з огляду на невмотивованість останнього.
При повторному зверненні з апеляційною скаргою 23 березня 2020 року апелянт також не долучив документ про сплату судового збору, проте, просив задовольнити клопотання про звільнення від його сплати, до якого жодних доказів на підтвердження існування скрутного фінансового стану не долучав.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції в ухвалах від 16 квітня 2020 року (залишення апеляційної скарги без руху) та від 30 вересня 2020 року (відмова у відкритті апеляційного провадження) слушно вказав, що доводи апелянта про невизначеність у чинному законодавстві строків повторного звернення з апеляційною скаргою не можуть бути визнані поважними причинами строку на апеляційне оскарження.
Колегія суддів зазначає, що будь-яких доказів на підтвердження обставин неможливості сплати судового збору у період з 17 січня 2020 року по 19 червня 2020 року ГУ ДПС не надало. Крім того, слід зауважити, що до апеляційного суду платіжні доручення про сплату судового збору було надіслано лише 7 липня 2020 року, тоді як фактична його сплата відбулась ще 19 червня 2020 року.
Усталеною є судова практика Верховного Суду щодо питання оцінки поважності причин пропуску строку через неможливість сплати суб`єктом владних повноважень судового збору з огляду на відсутність у нього коштів для здійснення таких видатків. Верховний Суд неодноразово наголошував, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Сама ж по собі сплата суб`єктом владних повноважень судового збору після спливу встановленого КАС України та наданого Судом строку не може бути безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.
Колегія суддів вважає, що в цьому випадку саме по собі подання ГУ ДПС апеляційної скарги вдруге не може свідчити про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки протягом цього часу поведінку відповідача не можна визнати такою, що демонструє сумлінне та добросовісне ставлення до наявних у нього прав і обов`язків, а також вжиття усіх залежних від нього заходів для виконання свої процесуальних обов`язків. 
Ненадання жодних доказів на підтвердження вчинення будь-яких дій для виконання обов`язку по сплаті судового збору протягом майже півроку з дня отримання копії рішення суду першої інстанції свідчить саме на користь висновку про неповажність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.
Аргументи відповідача в касаційній скарзі про неправильність зроблених апеляційним судом висновків є безпідставними та зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин, що не узгоджується з приписами статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Касаційна скарга не містить інших відомостей про обставини, які б давали підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а також свідчили б про порушення апеляційним судом норм процесуального права при ухваленні судового рішення, а тому підстави для його скасування та задоволення касаційної скарги відсутні.
Згідно із статтею 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись ст. 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.
Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі №640/2674/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	М.М. Гімон І.В. Дашутін   Є.А. Усенко