Справа № 297/721/13-ц

П О С Т А Н О В А
Іменем України

21 січня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
       головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Бисаги Т.Ю. і Кожух О.А.,
       з участю секретаря Микуляк Є.В.,                                                        розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Берегівського районного суду від 18 грудня 2019 року (у складі судді Ільтьо І.І.) за заявою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк», про видачу дубліката виконавчого листа і поновлення пропущеного строку пред`явлення його до виконання, -
ВСТАНОВИВ:
       АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» (надалі - Банк) звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку пред`явлення його до виконання у листопаді 2019 р. (т.2 а.с.211-213). 
       Просило:
-видати дублікат виконавчого листа № 297/721/13, виданий Берегівським районним судом на виконання рішення Берегівського районного суду від 14.05.2014 р., боржник - ОСОБА_3 , в справі за позовом Банку до ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки;
-поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 297/721/13, виданого Берегівським районним судомна виконання рішення Берегівського районного суду від 14.05.2014 р., боржник - ОСОБА_3 , в справі за позовом Банку до ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
       Заява обґрунтована тим, що 03 березня 2015 р. ДВС Берегівського РУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження .
       Через відсутність будь-якої інформації по виконавчому провадженню 25.01.2017 р. Банк звернувся до ДВС Берегівського РУЮ із проханням надати інформацію про хід виконавчого провадження.                 Аналогічний запит було надіслано 27.03.2018 р.
       Банк отримав відповідь, що 30.06.2016 р. виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».
       Боржник ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а власником майна боржника стала ОСОБА_1 .
       Банк не отримував постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.06.2016 р. разом із оригіналом виконавчого листа. Цей факт підтверджує, що оригінал виконавчого листа був утрачений, а наведені обставини стали причиною пропуску строку пред`явлення виконавчого документа на виконання, що в свою чергу позбавляє стягувача можливості стягнути заборгованість у примусовому порядку.
       Ухвалою Берегівського районного суду від 18 грудня 2019 р. (т.2 а.с.51-54) заяву Банку задоволено: видано дублікат виконавчого листа №297/721/13-ц, виданий Берегівським районним судом на підставі рішення Берегівського районного суду від 14.05.2014 р., боржник - ОСОБА_5 , за позовом Банку до ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 297/721/13-ц, виданого Берегівським районним судом на підставі рішення Берегівського районного суду від 14.05.2014 р., боржник - ОСОБА_3 , за позовом Банку до ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_6 , про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
        ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати цю ухвалу, а в задоволенні заяви Банку відмовити. Доводять про порушення норм процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
-згідно з Законом України «Про виконавче провадження» виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа № 297/721/13 мало бути закінчене не пізніше 02 грудня 2015 р. (шість місяців після відкриття виконавчого провадження), однак до органів державної виконавчої служби із листом про хід виконавчого провадження Банк звернувся у січні 2017 р.;
-Банк мав можливість ознайомитися із ходом проведення виконавчих дій за допомогою ідентифікатора доступу для ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження на сайті автоматизованої системи виконавчого провадження;
-Банком жодними належними та допустимим доказами не доведено, що оригінал виконавчого документа втрачено.
       Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
       Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а судове рішення - без змін, із таких мотивів.
       Суд виходив із доведеності та обґрунтованості заяви.
       При цьому встановив, що рішенням Берегівського районного суду від 14.05.2014 р. у цивільній справі №297/721/13 за позовом Банку до ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 , вимоги Банку задоволено та звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №2-2277 від 26.06.2007 р., укладеним між Банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,на нерухоме майно, а саме - нежитлову будівлю АДРЕСА_1 . Встановлено початкову ціну предмета іпотеки за іпотечним договором на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, кошти отримані від реалізації предмета іпотеки направити на погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Банком. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
       03 березня 2015 р. постановою заступника начальника відділу ДВС Берегівського РУЮ відкрито виконавче провадження.
       25.01.2017 р. Банком на адресу ДВС Берегівського РУЮ було надіслано лист із проханням надати інформацію про хід виконавчого провадження, однак відповіді отримано не було.
       Повторно лист такого ж змісту було надіслано на адресу ДВС Берегівського РУЮ 27.03.2018 р.
       Однак, Берегівським РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області встановлено відсутність виконавчого документу щодо виконавчого провадження №46751247 із примусового виконання виконавчого листа № 297/721/13-ц від 17.10.2014 р., виданого Берегівським районним судом на виконанні.
       Згідно з відомостями, отриманими з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчий лист від 17.10.2014 р. №297/721/13-ц, виданий Берегівським районним судом, про звернення стягнення на предмет іпотеки по боржнику ОСОБА_3 повернутий 30.06.2016 р. згідно з постановою про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», однак оригінал виконавчого листа Банком не отримано.
       Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
       У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
       Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
       Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.
       Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).
       Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».
       Так, у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
       Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
       Дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. 
       При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження.
       Заочне рішення Берегівського районного суду від 14 травня 2014 р., яким було задоволено позов Банку та звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 2-2277 від 26.06.2007 р. не виконано (доказів протилежного матеріали справи не містять), а виданий судом на підставі цього рішення виконавчий лист ні у стягувача, ні в органі виконавчої служби на виконанні не перебуває.
       Із довідки Берегівського РВ ДВС ГТУЮ У Закарпатській області від 10.09.2019 р. видно, що виконавче провадження № 46751247 завершено 30.06.2016 р. і направлено стягувачу (т.1 а.с.227).
       Із інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень видно, що 30.06.2016 р. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу через те, що останній перешкоджає провадженню або не здійснює авансування (т.1 а.с.228-229).
       При цьому, сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.
       Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, провадження № 61-11034св19.
       Доводи апеляційної скарги, які стосуються проведення виконавчих дій, і невжиття Банком заходів щодо самостійного ознайомлення із ходом проведення виконавчих дій, у контексті спірних правовідносин не заслуговують на увагу.
       Довід апеляційної скарги про те, що Банком жодними належними та допустимим доказами не доведено, що оригінал виконавчого документа втрачено спростовується, матеріалами справи, оскільки сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. Достатніми та належними доказами встановлено, що виконавчий документ відсутній як у стягувача, так і в органах виконавчої служби.
        Крім того, апелянтами не заперечується наявність невиконаного судового рішення, доказів того, що судове рішення виконано скаржниками не надано.
       Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив таке з додержанням норм матеріального та процесуального права.
       Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.                                                 2.Ухвалу Берегівського районного суду від 18 грудня 2019 року залишити без змін.                                                                                 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         4.Повне судове рішення складено 29 січня 2021 р.
Судді: