П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  295/12994/20 
Головуючий у 1-й інстанції:  Лєдньов Д.М. 
          Суддя-доповідач:  Моніч Б.С. 
22 березня 2021 року                                                                                                      м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Моніча Б.С. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Капустинського М.М. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Богунського районного суду  м. Житомира  від  14 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про  визнання дій неправомірними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, зобов`язання до вчинення дій, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив: 
визнати дії сержанта поліції Петрівського В.А. щодо складення постанови ЕАМ № 3313151 незаконними, скасувати відповідну постанову серії ЕАМ № 3313151, визнати бездіяльність сержанта поліції Петрівського В.А. щодо усунення перешкоди його руху з боку особи, що перебувала 20.10.2020 об 11:00 за кермом автомобіля Опель д.н.з НОМЕР_1 , незаконною, зобов`язати Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції встановити особу водія, яка перебувала за кермом автомобіля марки "Опель", д.н.з НОМЕР_1 в час подій 20.10.2020 року, вирішити питання про винесення постанови про накладення адміністративного стягнення відносно даного водія за порушення п.1.5 ПДР.
В обґрунтування позову вказав на незаконність постанови серії ЕАМ № 3313151, та протиправність дій іншого водія, які виразились у блокуванні його руху та створенні перешкод та неправомірність рішення інспектора, оскільки місце події (двір багатоповерхівки) не передбачає можливості зустрічного роз`їзду транспортних засобів, а водії машин, які зустрічаються у русі на такій доріжці, в будь-якому випадку повинні будуть зупинятись, що, на думку позивача, не передбачає автоматичного настання відповідальності за порушення правил зупинки.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судом встановлено, що 20 жовтня 2020 року 26 січня 2020 року сержантом поліції Петрівським В.А. винесено постанову серії ЕАМ № 3313151 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 1 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу на суму 255 грн.
За змістом вказаної постанови, позивач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки ГАЗ, н.з. НОМЕР_2 , на вул. Вокзальній, 10 в м.Житомирі 20.10.2020 року об 11 год. 46 хв. здійснив зупинку в місці, де роз`їзд зустрічних транспортних засобів не можливий.
Не погоджуючись з даною постановою, та бездіяльністю відповідача щодо невинесення постанови стосовно водія, який вчинив тривале блокування руху транспортного засобу позивача, останній звернувся до суду з вимогою про її скасування та зобов`язання відповідача притягнути іншу особу до відповідальності.
Рішенням заступника начальника управління - начальником відділу моніторингу та аналітичного забезпечення патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Ганського Сергія Леонідовича серії ЕАМ № 3313151 від 20.10.2020 року у справі про адміністративне правопорушення скасовано у зв`язку з відсутністю правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, на підставі п.3 ч. 1 ст. 293 КУпАП.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відповідність дій інспектора поліції вимогам Закону при вирішенні питання про наявність події адміністративного правопорушення, встановлення винності особи у його вчиненні.
З приводу вимог позивача про встановлення особи - водія автомобіля марки "Опель", з метою притягнення до адміністративної відповідальності, суд зазначив, що оскільки зупинка транспортного засобу - автомобіля марки "Опель", пов`язувалась з зупинкою автомобіля "ГАЗ", яким керував позивач у місці, де роз`їзд транспортних засобів є неможливим, вимоги позивача про зобов`язання Управління патрульної поліції вирішити питання про притягнення такої особи до відповідальності, не ґрунтуються на вимогах Закону.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти постанову, якою позов задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд знехтував положеннями п.2 ст.77 КАС України, якими передбачено, що "в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача". 
Також апелянт вказав, що листом вих. №М-927/41/28/02-2020 від 16.11.2020 УПП в Житомирській області повідомило про відсутність вчинення ним правопорушення, а також скасування постанови ЕАМ №3313151 від 20.10.2020.
Однак позивач не погоджується з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях водія автомобіля "Опель", який вчинив навмисне тривале блокування руху транспортного засобу позивача, що є прямим порушенням п.1.5 ПДР, тому цей водій повинен зазнати оцінки в розрізі юридичної відповідальності.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Згідно зі ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Вказана правова норма передбачає те, що якщо після подання позову про оскарження рішень дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, останній виправляє допущені порушення шляхом вчинення дій, утримання від вчинення дій чи скасування рішення, яке оскаржується, при цьому, така поведінка повинна забезпечити відновлення прав особи, яка подала позов таким чином, щоб у особи не виникло підстав звернутись за захистом до суду про визнання цього рішення, дії або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними.
Тобто, закриття провадження по справі можливо в тому випадку, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
З адміністративного позову вбачається, що вимоги позивача були заявлені з метою захисту його законних прав та інтересів, які, на думку позивача, були порушені відповідачем шляхом прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3313151 від 20.10.2020.
При цьому, колегія суддів зауважує, що за результатами розгляду звернення позивача, Рішенням заступника начальника управління - начальником відділу моніторингу та аналітичного забезпечення патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Ганського Сергія Леонідовича вказану вище постанову у справі про адміністративне правопорушення скасовано у зв`язку з відсутністю правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.
Отже, суб`єктом владних повноважень у даній справі було виправлено порушення, а саме, постанову серії ЕАМ №3313151 від 20.10.2020 скасовано на підставі п.3 ч. 1 ст. 293 КУпАП.
Відтак постанова серії серії ЕАМ №3313151 від 20.10.2020 втратила своє правове значення, оскільки була скасована та наразі ця постанова не порушує жодних прав позивача і на підставі цієї постанови позивач не може бути притягнений до адміністративної відповідальності.
Отже, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України в частині позовних вимог про визнання дій сержанта поліції Петрівського В.А. щодо складення постанови ЕАМ № 3313151 незаконними, скасування постанови серії ЕАМ № 3313151 від 20.10.2020.
Щодо позовних вимог про визнання бездіяльності сержанта поліції Петрівського В.А. щодо усунення перешкоди його руху з боку особи, що перебувала 20.10.2020 об 11:00 за кермом автомобіля Опель д.н.з НОМЕР_1 , незаконною, зобов`язання Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції встановити особу водія, яка перебувала за кермом автомобіля марки "Опель", д.н.з НОМЕР_1 в час подій 20.10.2020 року, вирішення питання про винесення постанови про накладення адміністративного стягнення відносно даного водія за порушення п.1.5 ПДР, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A, № 93).
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
За змістом ч. 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.
Стосовно "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Стосовно поняття "охоронюваний законом інтерес" у тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Колегія суддів зазначає, що в цій справі, обраний позивачем спосіб захисту, як оскарження дій працівника поліції щодо нескладення постанови про адміністративне правопорушення та зобов`язання управління поліції винести постанову з метою притягнення до адміністративної відповідальності іншої особи, не створить для скаржника жодних юридичних прав та/чи обов`язків.
Крім цього, з огляду на завдання адміністративного провадження, факт притягнення іншої особи до адміністративної відповідальності не може вплинути на особисті права та/або інтереси заявника.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеного в постанові від 14.07.2020 по справі № 363/3888/17.
Колегія суддів зазначає, що позивачем не вказано, які саме були порушені права, свободи або охоронювані інтереси скаржника у сфері публічно-правових відносин, у межах розгляду саме цієї справи, та як впливає на них факт не притягнення водія автомобіля Опель до відповідальності.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 у відповідній частині задоволенню не підлягають.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки рішення суду, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про закриття провадження в частині позовних вимог та відмову в задоволенні решти позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  частково.
Рішення Богунського районного суду  м. Житомира від 14 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій неправомірними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, зобов`язання до вчинення дій скасувати.
Прийняти нову постанову.
Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання дій сержанта поліції Петрівського В.А. щодо складення постанови ЕАМ № 3313151 незаконними,  скасування  постанови серії ЕАМ № 3313151 від 20.10.2020 - закрити.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 
Постанова суду складена в повному обсязі  22 березня 2021 року.
Головуючий	 	 	Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Шидловський В.Б.    Капустинський М.М.